Справа № 340/2237/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/2237/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного (позовного) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області (також - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошового забезпечення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправну бездіяльність Відповідача щодо не нарахування і не виплати Позивачу грошового забезпечення під час проходження служби в ОВС України та стягнути з Відповідача грошове забезпечення під час проходження служби в ОВС України у періодах: з 26.01.2019 по 04.06.2019; з 22.05.2020 по 16.09.2020; з 14.10.2021 по 14.01.2022; з 21.07.2022 по 15.02.2023, без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів із застосуванням Постанови КМУ від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу МВС України від 06.04.2016 № 260, який затверджено "Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", а розрахунок грошового забезпечення під час проходження служби в ОВС України провести помісячно.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що по аналогії права в разі втрати чинності нормативних актів у спеціальному законодавстві слід застосувати подібні чинні нормативні акти у спеціальному законодавстві, зокрема з втратою чинності Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказу МВС України від 31.10.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", якими визначались порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ слід застосувати чинні нормативні акти, що регулюють оплату праці в правонаступниках органах поліції, а саме: постанову Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції"; Наказ МВС України № 260 від 06.04.2016, яким було затверджено "Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання".

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки Позивачка звільнена з органів внутрішніх справ, службу в Національній поліції України не проходила та на відповідні посади призначена не була, спеціального звання поліції не отримувала, а тому зазначені доводи, щодо врахування при визначення грошового забезпечення постанови КМУ № 988 від 11.11.2015 та Наказу МВС України № 260 від 06.04.2016, безпідставні (а.с.29-34).

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що Позивач 05.08.1995 прийнята на службу в органи внутрішніх справ, з 25.02.2015 займала посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції громадської безпеки Гайворонського РВ УМВС України в Кіровоградській області, маючи спеціальне звання капітан міліції.

Позивачка неодноразово звільнялась зі служби в ОВС за пунктом 64 "г" через скорочення штатів (Накази від 06.11.2015 №383 о/с; від 04.06.2019 №6 о/с; від 16.09.2020 №7 о/с та від 14.01.2022 №1 о/с), однак на підставі постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.01.2019 у справі № П/811/3349/15; постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 у справі № 340/1610/19; рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі № 340/4660/20 та рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі № 340/1411/22 поновлювалась на посаді (а.с.9-10, 11-12, 13-14, 15-16).

Наказом від 15.02.2023 № 1 о/с Позивача звільнено з ОВС у відставку за пунктом 65 "а" за віком - при досягненні граничного віку (а.с.17).

Як підтверджено Відповідачем, у періоди з 26.01.2019 по 04.06.2019; з 22.05.2020 по 16.09.2020; з 14.10.2021 по 14.01.2022; з 21.07.2022 по 15.02.2023 (тобто, між поновленням на посадах та наступними звільненнями) грошове забезпечення Позивачці не виплачувалось, оскільки відносно вказаних періодів відсутні рішення суду, які у встановленому порядку набрали законної сили (а.с.38).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ" (далі - Постанова №1294) було визначено структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб органів внутрішніх справ.

Постанова №1294 втратив чинність з 01.03.2018 на підставі Постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених Постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018.

Крім того, наказом МВС України № 499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" (далі також - Наказ №499 ) затверджено та введено в дію з 01.01.2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; оклади за спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; розміри надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ; схеми посадових окладів осіб начальницького складу органів внутрішніх справ; додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 4 Наказу №499 було передбачено, що виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, затвердженому Інструкцією.

Видатки, пов`язані з набранням чинності цього наказу, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання Міністерства внутрішніх справ України (пункт 6 Наказу №499).

Наказ № 499 втратив чинність з 13.12.2016 згідно з наказом МВС України № 1131 від 31.10.2016 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністерства внутрішніх справ України".

Відповідно до вимог статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, МВС України було прийнято наказ від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" (далі - Порядок № 260).

Згідно до п.3 Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат (п.6 Порядку № 260).

Грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення (п.7 Порядку №260).

Враховуючи вищевказане суд дійшов висновку, що оскільки Позивачка не проходила службу в лавах Національної поліції України, жодних наказів про призначення її на відповідну посаду не було, відповідно положення Закону України "Про Національну поліцію", Постанови № 988 та Порядку № 260 на неї не розповсюджується.

Згідно до ч. 1 ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КАС України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Отже, оскільки Постанова №1294 втратила чинність з 01.03.2018, Наказ №499 втратив чинність з 13.12.2016, а Закон України "Про Національну поліцію", Постанова №988 і Порядок №260 на Позивача не розповсюджуються, оскільки вона не працювала в органах поліції, то суд застосовує аналогію закону.

Так, нормою, що регулює оплату праці працівників є Закон України "Про оплату праці" та Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ст.4 КЗпП України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 95 КЗпП України, мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Статтею 98 КЗпП України передбачено те, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Ст. 3-1 цього Закону передбачено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати, яка виплачується щомісячно одночасно з виплатою заробітної плати.

Згідно до ст. 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Статтею 8 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про оплату праці" розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об`єднань профспілок і спільного представницького органу об`єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 року № 2629-VIII встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні: з 1 січня - 4173 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року № 294-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні: 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 року

№ 1082-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 року № 1928-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні: з 1 січня - 6500 гривень, з 1 жовтня - 6700 гривень.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 року № 2710-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на рівні: з 1 січня - 6700 гривень.

Відповідач не надав до суду жодних доказів того, що Позивачу виплачувалося належне їй грошове забезпечення у період з 26.01.2019 по 04.06.2019; з 22.05.2020 по 16.09.2020; з 14.10.2021 по 14.01.2022; з 21.07.2022 по 15.02.2023. Окрім того, зі змісту відзиву вбачається, що Відповідач заперечує обов`язок та можливість виплати Позивачу грошове забезпечення за вказані періоди як працівнику міліції.

Отже, оскільки нарахування та виплата грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями керівника відповідного органу, суд дійшов до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права Позивача на отримання грошового забезпечення за період з 26.01.2019 по 04.06.2019, з 22.05.2020 по 16.09.2020,з 14.10.2021 по 14.01.2022, з 21.07.2022 по 15.02.2023 є зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення Позивача за цей період у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, суд звертає увагу, що як було установлено судом в ході розгляду справи №340/1411/22, посадовий оклад Позивачки за посадою становив 2585,81 грн. (вересень 2015) та 2596,20 грн. (жовтень 2015), який є меншим від встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати у спірному періоді, отже права Позивача при цьому жодним чином не будуть порушені.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.132, 139, 143, 205, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 26.01.2019 по 04.06.2019, з 22.05.2020 по 16.09.2020, з 14.10.2021 по 14.01.2022, з 21.07.2022 по 15.02.2023.

Зобов`язати Управління міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 26.01.2019 по 04.06.2019, з 22.05.2020 по 16.09.2020, з 14.10.2021 по 14.01.2022, з 21.07.2022 по 15.02.2023 у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО