Справа № 440/4285/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 р. Справа № 440/4285/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м.Полтава, повний текст складено 30.12.22 по справі № 440/4285/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо належного розслідування нещасного випадку, який стався із позивачем 28.01.2018 та скасувати акт розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 16.12.2021 та акт форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру від 16.12.2021 №6 складені управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за фактом травмування позивача - 28.01.2015; зобов`язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області скласти та направити до відповідних установ акт форми Н-1 про нещасний випадок (у тому числі поранення) та акт форми Н-5 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався з позивачем - 28.01.2015 під час виконання службових обов`язків в зоні проведення АТО.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Акт розслідування нещасного випадку, що стався 28.01.2015 у невстановлений час УМВС України в Полтавській області за формою Н-5* від 16.12.2021. Визнано протиправним та скасовано Акт №6 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 16.12.2021. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 28.01.2015, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п.3.1 Порядку №1346 про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосереднього керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги. Вказує, що ОСОБА_1 безпосередньому керівнику про нещасний випадок не повідомляв, хоча п.3.1 Порядку №1346 визначає це як обов`язок, а не право, що свідчить про порушення позивачем цієї норми. Стверджує, що окрім пояснень потерпілого і свідка, більше жодних підтверджуючих обставин травмування позивача саме під час виконання службових обов`язків 28.01.2015. Так, комісією не була виявлена, а ОСОБА_1 не була надана медична документація, яка б підтверджувала втрату працездатності на один робочий день чи більше внаслідок травмування 28.01.2015, а не загального захворювання, подія, яка трапилася з ОСОБА_2 не підлягає кваліфікації згідно пп.3.9, 3.10 або 3.11 Порядку №1346. Зауважує, що подію неможливо кваліфікувати як нещасний випадок, оскільки відсутня медична документація, яка б підтверджувала настання обставин, передбачених п.2.1 Порядку №1346. Наголошує, що наявність показань потерпілого та свідка за відсутності документів, які могли б підтвердити ці показання, свідчить про об`єктивну неможливість встановлення усіх обставин події, умов та причин отримання позивачем травми. Зазначає, що оскільки за результатами проведеного розслідування комісією було встановлено відсутність будь-яких об`єктивних доказів, які б достеменно підтверджували факт травмування ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків 28.01.2015 (окрім письмових пояснень), обставини за яких трапився нещасний випадок з позивачем не підпадають ні під дію пункту 3.9., ні під 3.10, ні під 3.11 Порядку №1346, з чого комісією зроблено висновок, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 року без змін.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленнями про вручення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №440/1769/21 встановлено наступне.

Відповідно до витягу з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області «По особовому складу» №428о/с від 21 грудня 2012 року призначено майора податкової міліції ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору боротьби із злочинами у бюджетній сфері та захисту бюджетних коштів відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління.

Майор міліції ОСОБА_1 , оперуповноважений відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління, у період з 20 січня 2015 року до 21 лютого 2015 року відряджався до м. Костянтинівка Донецької області на підставі наказу УМВС №17о/к дск від 16 січня 2015 року, що підтверджується посвідченням про відрядження Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області №25 від 19 січня 2015 року.

Майор міліції ОСОБА_1 , оперуповноважений сектору боротьби із злочинами у бюджетній сфері та захисту бюджетних коштів відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління, у період з 20 січня 2015 року по 21 лютого 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції: м. Костянтинівка, м. Дебальцеве Донецької області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області №1/3202 від 20 лютого 2015 року, наказу керівника сектору С Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) №25 від 23 січня 2015 року, витягом з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) №52 від 21 лютого 2015 року.

ОСОБА_1 звернувся до начальника УМВС України в Полтавській області із рапортом від 06 травня 2015 року (вх №98-р від 06 травня 2015 року), в якому просив провести службове розслідування з приводу отримання ним травми під час перебування в зоні проведення антитерористичної операції у м. Костянтинівка Донецької області.

Наказом Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області Про затвердження складу комісії по розслідуванню нещасного випадку, що трапився з оперуповноваженим ВДСБЕЗ майором міліції ОСОБА_1 №174 від 14 травня 2015 року відповідно до вимог 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України №230 від 12 березня 2013 року, створено комісію по розслідуванню нещасного випадку, що трапився з оперуповноваженим сектору боротьби із злочинами у бюджетній сфері та захисту бюджетних коштів відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області майором міліції ОСОБА_1 28 січня 2015 року.

Відповідно до витягу з наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області По особовому складу №625о/с від 06 листопада 2015 року звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил майора міліції ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Київського районного відділу Полтавського міського управління.

ОСОБА_1 звернувся до голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області із заявою від 29 вересня 2020 року (вх № Б-3133л.к від 29 вересня 2020 року), в якій просив призначити та провести відповідно до наказу МВС України №1346 від 27 грудня 2002 року розслідування нещасного випадку, який стався з ним у січні 2015 року у м. Костянтинівка Донецької області зі складенням відповідних актів.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №Б-3133л.к від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_3 на його заяву від 29 вересня 2020 року повідомлено, що відповідно до пункту 3.5 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27 грудня 2002 року №1346, керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи. У зв`язку з тим, що станом на 28 січня 2015 року він працював на посаді ДІМ СДІМ Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, проведення розслідування нещасного випадку, який з ним трапився, відносилося до компетенції Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. Станом на 19 травня 2020 року було закінчено ліквідаційну процедуру та внесено запис про припинення Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області як юридичної особи публічного права, що унеможливлює направлення його заяви за належністю.

Листом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №Б-3212лк від 18 грудня 2020 року ОСОБА_3 на його звернення від 04 листопада 2020 року, що надійшло з ГУ НП в Полтавській області, повідомлено, що у відповіді від 16 жовтня 2020 року №Б-3133лк на попереднє звернення його проінформовано правильно. Юридичною особою, в якій він працював станом на 28 січня 2015 року, було Полтавське міське управління УМВС України в Полтавській області, яке ліквідовано. УМВС в Полтавській області, ліквідаційна процедура якого триває, не є правонаступником Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області.

Відповідно до листа члена ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області Зима В. №471л.к. від 30 березня 2021 року за результатами перегляду матеріалів, що зберігаються в архівних фондах УМВС в Полтавській області матеріалів розслідування нещасного випадку, що стався із ОСОБА_1 у 2015 році, не виявлено.

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність щодо відмови у проведенні розслідування нещасного випадку, який стався 28 січня 2015 року, у період проходження ним служби в органах внутрішніх справ України та під час якого ним отримані тілесні ушкодження, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №440/4285/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розслідування нещасного випадку, який стався 28 січня 2015 року, у період проходження ним служби в органах внутрішніх справ України та під час якого ним отримані тілесні ушкодження; зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку з ОСОБА_1 , який стався 28 січня 2015 року, у період проходження ним служби в органах внутрішніх справ України та під час якого ним отримані тілесні ушкодження, та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1346 від 27 грудня 2002 року.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 №440/1769/21, Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області наказом від 13.05.2021 №1196 створено комісію з розслідування нещасного випадку із колишнім працівником Київського РВ ПМУ УМВС.

25.05.2021 Голові ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області направлено заступником голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області рапорт про продовження терміну розслідування нещасного випадку, який стався 28.01.2015 із ДІМ СДІМ Київського РВ ПМУ УМВС ОСОБА_1 для вирішення питання по суті.

У ході проведення розслідування нещасного випадку, що стався із позивачем комісією відібрано письмові пояснення від ОСОБА_4 та ОСОБА_1

17.09.2021 за вих. №1010/115/31-2021 на ім`я заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області направлено доповідну записку з проханням надати з архівних фондів належним чином завірені копії матеріалів, що мають відношення до події, яка трапилася із ОСОБА_1 28.01.2015, а саме наказ про відрядження в зону АТО, висновок службового розслідування, матеріали службового розслідування та ін.

Листом УМВС України в Полтавській області від 24.09.2021 позивача повідомлено, що надати матеріали службового розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 28.01.2015 не має можливості у зв`язку з тим, що вони на архівне зберігання не надходили.

Листом УМВС України в Полтавській області від 02.08.2021 направлено до Костянтинівської Центральної районної лікарні запит №820/115/31-2021 із проханням надати інформацію: «Чи звертався позивач за медичною допомогою до Костянтинівської Центральної районної лікарні після 28.01.2015? Якщо, так, то який діагноз було встановлено позивачу? Чи відкривався лікарняний лист з даного приводу? Чи освідувався ОСОБА_1 на стан сп`яніння?».

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» №01-06/1995 від 10.08.2021 повідомлено, що позивач у період після 28.01.2015 року по теперішній час за медичною допомогою до КУ «ЦРЛ» не звертався, на лікуванні не перебував.

15.11.2021 до КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області направлено лист, в якому зазначено, що ОСОБА_1 була надана виписка із медичної карти амбулаторного хворого за формою №027 у якій зазначено, що останній проходив лікування з 29.01.2015 по 12.02.2015 в КУ «Центральна районна лікарня» м. Костянтинівка. У зв`язку з зазначеним указано прохання підтвердити або спростувати факт оформлення вказаного документа позивачу лікарем КУ «Центральна районна лікарня» м. Костянтинівка, а також зазначені в ньому відомості.

Листом КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» від 30.11.2021 №01-06/3075 повідомлено УМВС України в Полтавській області, що за період з 01.01.2015 по теперішній час відсутні дані про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у відділеннях КУ «ЦРЛ», міської лікарні №5. Щодо перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні вказано, що у зазначений період часу неможливо надати інформацію, оскільки станом на 01.01.2021 сплинув термін зберігання медичної карти амбулаторного хворого форма №025/о, якою пацієнт не користувався з 01.01.2016. Відповідно до інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, термін зберігання форми №025/о 5 років. Зазначено, що наразі неможливо підтвердити чи спростувати факт оформлення виписки з медичної карти амбулаторного хворого за формою №027 на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю амбулаторної карти. Повідомлено, що лікар ОСОБА_5 , підпис якого міститься на виписці із медичної карти амбулаторного хворого за ф. №027 на ім`я ОСОБА_1 , дійсно працює в штаті КНП «БЛІЛ КМР» (у 2015 2018 р. КУ «ЦРЛ») на посаді лікаря-невропатолога з 2001 й по теперішній час.

02.08.2021 УМВС України в Полтавській області направлено лист №819/115/31-2021 до Відділу поліції №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, в якому зазначено, що зі слів позивача встановлено, що 28.01.2015 позивач заступив на чергування у складі групи поблизу залізничного вокзалу в м. Костянтинівка з метою охорони громадського порядку. В ході чергування були виявленні підозрілі особи і позивач травмувався під час переслідування. З метою з`ясування обставин і причин, що призвели до нещасного випадку зазначено прохання повідомити: «Чи проходив позивач інструктаж перед заступанням на службу 28.01.2015 у Краматорському ВП? Чи збереглась документація, що підтверджувала б заступанням позивачем на чергування поблизу залізничного вокзалу в м. Костянтинівка? Чи збереглась будь-яка інформація щодо можливої події 28.01.2015 щодо переслідування підозрілих осіб на залізничному вокзалі в м. Костянтинівка? У разі наявної інформації вказано прохання повідомити».

Листом Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 19.08.2021 повідомлено, що журнали та справи за 2015 рік згідно Акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, за №33352/202/01-2020 від 21.12.2020 були вилучені та знищенні. Будь-яка інформація не збереглась.

За результатами проведення розслідування нещасного випадку комісією 16.12.2021 складено Акт розслідування нещасного випадку, що стався 28.01.2015 у невстановлений час, форми Н-5*.

В акті зазначено, що відповідно до п.2.1 Порядку, розслідуванню підлягають поранення, травми, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше. Комісією не була виявлена, а позивачем не була надана медична документація, яка б підтверджувала його втрату працездатності на один робочий день чи більше внаслідок травмування 28.01.2015, а не загального захворювання, подія яка трапилася з ним не підлягає кваліфікації згідно пп. 3.9, 3.10 або 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346. Також в акті зазначено, що подія не кваліфікується як нещасний випадок, оскільки відсутня медична документація, яка б підтверджувала настання обставин, передбачених п.2.1 Порядку.

Також, 16.12.2021 Комісією складено акт №6 про нещасний випадок невиробничого характеру.

Не погоджуючись із актами розслідування, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності Акту розслідування нещасного випадку, що стався 28.01.2015 у невстановлений час УМВС України в Полтавській області за формою Н-5* від 16.12.2021, та Акту №6 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 16.12.2021. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підставі для скасування вказаних актів та зобов`язання відповідача повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 28.01.2015, з урахуванням висновків суду. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ (далі по тексту - Закон №2694) охорона праці - система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до статті 14 вказаного Закону працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Приписами статті 22 Закону№ 2694 встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 27 грудня 2002 року № 1346 (далі по тексту Порядок №1346).

Згідно з п.2.1. Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Пунктом 2.2. Порядку №1346 встановлено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Відповідно до пункту 2.4. Порядку №1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

За приписами пункту 3.5 Порядку №1346 керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС.

Пунктом 3.19 Порядку №1346 врегульовано, що нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

За правилами пунктом 3.8 Порядку №1346 Комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії:

- обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці;

- з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків);

- скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію.

За результатами належним чином проведеного розслідування, об`єктивного вивчення та дослідження усіх обставин нещасного випадку, Комісія ухвалює один з таких висновків: "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків".

У ході проведення службового розслідування позивачем надано пояснення, в яких зазначено, що 28.01.2015 близько 10 год. 00 хв. позивач спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 прибув до приміщення Костянтинівського районного відділу міліції в повному бойовому комплекті, а саме озброєний автоматом Калашникова з 120-ма набоями, пістолетом Макарова з 16-ма набоями та екіпірований в бронежилет та шолом. У райвідділі проходила розстановка нарядів та інструктаж, які проводив безпосередньо начальник райвідділу або його заступник (прізвищ не пам`ятає). Працівники, які заступали в наряд, розписувалися в журналах інструктажів.

Як повідомив ОСОБА_1 , він ніс службу у складі групи в приміщенні залізничного вокзалу м. Костянтинівка, на привокзальній території, пішохідному мості через залізничний шлях (довжина моста приблизно 140 м., заввишки близько 15 м.), а також прилеглій до мосту території, з метою забезпечення охорони громадського порядку, а саме перевірки документів громадян, встановлення осіб, які не мали при собі документів, перевірки пішохідного мосту на предмет його замінування, виявлення підозрілих предметів (в першу чергу зброї та вибухівки), забезпечення порядку у встановлених наметах, де чергували волонтери та лікарі.

Зі слів ОСОБА_1 , під час несення служби 28.01.2015 у темну пору доби під кінець зміни (точний час не пам`ятає) він патрулював район пішохідного мосту спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , перевіряючи на ньому наявність підозрілих предметів, вибухівки та слідів замінування. Перебуваючи на пішохідному мосту зі сторони вокзалу ОСОБА_1 побачив невідомих осіб віком за 30 років, середньої статури, середнього зросту, одягнених в зимовий теплий одяг, у в`язаних шапках, з спортивними сумками, які переходили міст і рухались назустріч, опускаючись сходами, прискорюючи кроки. ОСОБА_1 та ОСОБА_9 така поведінка здалася підозрілою, і вони голосно їх окликнули, назвалися працівниками міліції і попросили зупинитися. ОСОБА_1 припустив, що ці особи або їх не чули, або зробили вигляд, що не почули та прискорили темп руху до бігу. Працівники міліції почали наздоганяти їх з метою перевірки документів, встановлення особи, перевірки речей на наявність заборонених предметів.

ОСОБА_1 зауважив, що під час переслідування йому заважало вільно рухатися його екіпірування, і він біг по обледенілій внаслідок ожеледиці поверхні. Позивач вказує, що під час переслідування невідома особа штовхнула його в район грудної клітини, і той, підсковзнувшись, втратив рівновагу і впав на бетонну поверхню, прокотившись по сходах близько трьох метрів. В результаті цього, ОСОБА_1 зазначає, що вдарився головою та на деякий час знепритомнів, крім того, в результаті падіння отримав забій поясниці та шиї, які не були захищені бронежилетом.

ОСОБА_1 повідомив, що вранці 29.01.2015 в супроводі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він прибув до Костянтинівської ЦРЛ, де був оглянутий хірургом та невропатологом. Лікарняний лист не відкривався, освідування на стан сп`яніння не проводилося, від госпіталізації для проходження стаціонарного лікування ОСОБА_1 відмовився, посилаючись на те, що за ним була закріплена вогнепальна зброя та спецзасоби, а в лікарні не було можливості їх безпечно зберігати, а залишати в місці розташування без особистого нагляду на інших осіб він не наважився.

ОСОБА_1 зазначив, що в подальшому він лікувався самостійно, періодично з`являвся на прийом до лікаря, ін`єкції йому ставили товариші по службі, а у вільний від несення служби час - лікарі.

Після повернення з відрядження 21.02.2015 згідно з довідкою про тимчасову непрацездатність від 02.03.2015 №6665, виданою СМЗ УМВС, ОСОБА_1 перебував на лікуванні амбулаторно з 02.03.2015 по 03.03.2015, та стаціонарно з 04.03.2015 по 20.03.2015 з приводу загального захворювання (виписний епікриз від 20.03.2015 №228).

Також, у ході проведення службового розслідування опитаний ОСОБА_12 зазначив, що сказав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 продовжувати переслідування, а сам підбіг до ОСОБА_1 та почав надавати йому першу медичну допомогу, оскільки той був непритомний.

Крім того, матеріали справи містять рапорт, поданий позивачем у 2015 року з проханням провести службове розслідування.

Як зазначено вище, листом КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» від 30.11.2021 №01-06/3075 повідомлено УМВС України в Полтавській області, зокрема що лікар ОСОБА_5 , підпис якого міститься на виписці із медичної карти амбулаторного хворого за ф. №027 на ім`я ОСОБА_1 , дійсно працює в штаті КНП «БЛІЛ КМР» (у 2015 2018 р. КУ «ЦРЛ») на посаді лікаря-невропатолога з 2001 й по теперішній час.

Крім того, відповідно до листа Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 19.08.2021 позивача повідомлено, що журнали та справи за 2015 рік згідно Акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, за №33352/202/01-2020 від 21.12.2020 були вилучені та знищенні. Будь-яка інформація не збереглась.

Колегія суддів зазначає, що знищення запитуваних відповідачем документів від КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Костянтинівської міської ради» та Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області не підтверджує факт відсутності настання обставин, передбачених п. 2.1 Порядку.

Крім того, невідповідність наданої позивачем виписки формі №027/о, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, також не є підставою для висновку щодо не підтвердження втрати працездатності позивачем.

Вищевказані обставини та пояснення свідків події під час проведення розслідування залишені відповідачем поза увагою, а відтак, виключили можливість встановити причинний зв`язок між завданою травмою та обставинами її отримання.

За цим, посилання апелянта на відсутність медичної документації, яка б підтверджувала настання обставин, передбачених п.2.1 Порядку, колегія суддів вважає безпідставними, з урахуванням вищенаведених висновків суду.

Колегія суддів вважає, що висновки проведеного розслідування ґрунтуються на неповно встановлених обставинах нещасного випадку, що свідчить про протиправність акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 16.12.2021 та акту форми НТ про нещасний випадок невиробничого характеру від 16.12.2021 №6, складені управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за фактом травмування позивача - 28.01.2015.

Доводи апеляційної скарги про не повідомлення позивачем про нещасний випадок безпосереднього керівника, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як згідно пункту 3.19 Порядку №1346, нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси.

Таким чином, Порядком №1346, чітко врегульований випадок, за якого нещасний випадок, про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили має бути розслідуваний протягом місяця після одержання заяви потерпілого. При цьому, час, коли стався нещасний випадок не має значення.

У поясненнях ОСОБА_1 , наданих комісії 04.11.2021 року, вказано, що позивач повідомляв про факт нещасного випадку чергову частину районного відділу поліції.

Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року у справі №440/1769/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розслідування нещасного випадку, який стався 28 січня 2015 року, у період проходження ним служби в органах внутрішніх справ України та під час якого ним отримані тілесні ушкодження, та зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку з ОСОБА_1 , який стався 28 січня 2015 року, у період проходження ним служби в органах внутрішніх справ України та під час якого ним отримані тілесні ушкодження, та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №1346 від 27 грудня 2002 року.

Саме на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2014 року у справі №440/1769/21 відповідачем проводилось розслідування нещасного випадку, результати якого оскаржуються в цій справі.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (рішень), які є предметом оскарження позивачем.

Колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

З огляду на вищевикладене, розглянувши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку, що стався 28.01.2015 у невстановлений час УМВС України в Полтавській області за формою Н-5* від 16.12.2021, акту №6 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 16.12.2021, та зобов`язання відповідача повторно провести розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 28.01.2015, з урахуванням висновків суду.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2022 по справі № 440/4285/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк