Справа № 160/6551/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2023 року Справа № 160/6551/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
секретаря судового засідання: Богащенко А.І.,
представника позивача: Волинець Т.В.,
представника відповідача: Малишевої А.Є.,
Разом з тим, позивач просить стягнути на користь останнього витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №160/6551/23 та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 23.05.2023. Останнє судове засіданні призначено на 08.06.2023.
Представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 08.06.2023, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні, призначеному на 08.06.2023, заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю з причин, викладених у відзиві на адміністративний позов.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає наступне.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого 06.12.2016 приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик М.В. в реєстрі за №1541, спадкова справа №64/2016, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нежитлової нерухомості будівля « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1742.9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 17851097.
Не погодившись із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням, 14.11.2022 позивач подав скаргу до Державної податкової служби України, у якій просив скасувати останнє.
Рішенням Державної податкової служби України від 23.02.2023 №4624/6/99-00-06-01-04-06 про результати розгляду скарги скасовано податкове повідомлення-рішення від 23.08.2022 №1-0410 форми «Ф» в частині податку на нерухоме майно у розмірі 20914,80 грн, в іншій частині залишено без змін, а скаргу частково задоволено.

На зменшену зазначеним вище рішенням суму Головним управлінням ДПС у Дніпропетровські області складено податкове повідомлення-рішення від 24.02.2023 №0-0410 форми «Ф», за яким згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік, що становить 31372,20 грн.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, останній звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правове регулювання порядку, строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платниками податків юридичними та фізичними особами врегульовані приписами Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пп. «є» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому, застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначена вище правова позиція вказана у рішенні суду у справі №160/12888/20, яке набрало законної сили, за позовною заявою з аналогічним складом сторін, яка, на переконання суду та у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, має бути застосована й під час розгляду цієї справи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, 06.12.2016 за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: будівлю «Фруктосховище» загальною площею 1742,9 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право на спадщину.

З 07.12.2016 позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність за основним видом економічної діяльності: виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявною у матеріалах справи.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що належне позивачеві на праві приватної власності нерухоме майно, а саме будівлю фруктосховища, остання використовує у своїй господарській діяльності при виробництві плит, листів, труб і профілів із пластмас за функціональним призначенням, тобто для зберігання готової продукції, що не спростовано відповідачем жодними належними та допустимими доказами згідно до вимог ст. ст. 73, 77 КАС України.

При цьому, матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано, доказів того, що вищезазначена будівля фруктосховища не може використовуватися позивачем для зберігання готової продукції, а саме: плит, листів, труб і профілів із пластмас, які позивач виготовляє в процесі своєї господарської діяльності, а повинна використовуватися лише для зберігання харчової продукції.

За таких обставин, оскільки позивач використовує належну йому нежитлову нерухомість, а саме будівлю «Фруктосховище» за функціональним призначенням при здійсненні господарської діяльності за КВЕД 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас, суд приходить до висновку, що у даному випадку, така будівля не є об`єктом оподаткування відповідно до положень пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому, оспорюване податкове повідомлення-рішення від 24.02.2023 №0-0410 форми «Ф» є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 24.03.2020 у справі №280/5332/18, від 03.12.2020 у справі №200/8504/19-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням обставин, встановлених судом, доказів, наданих позивачем, аналізу наведених норм податкового законодавства та правових висновків Верховного Суду, викладених у вищенаведених постановах.

Також, суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на адміністративний позов на неможливість встановлення належності «Фруктосховища» до будівель промисловості та ненадання позивачем доказів на підтвердження факту використання «Фруктосховища» за функціональним призначенням (зберігання харчової продукції) при здійсненні останнім господарської діяльності, оскільки в даному випадку, саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доведення правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень та самі лише наведені посилання відповідача у відзиві без надання доказів на підтвердження правової позиції останнього не є підставою для висновку щодо правомірності прийняття контролюючим органом оспорюваного податкового повідомлення-рішення згідно положень ст. ст. 72-77 КАС України.

Разом з тим, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення та відхиляються аргументи відповідача про те, що позивачем на підтвердження факту здійснення господарської діяльності жодних доказів не надано, що ставить під сумнів факт здійснення будь-якої господарської діяльності, з огляду на те, що, по-перше, факт здійснення позивачем господарської діяльності за КВЕД 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас підтверджено наявним в матеріалах справи витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо видів господарської діяльності позивача, що не спростовано відповідачем жодними доказами; по-друге, відповідач як суб`єкт владних повноважень, який здійснює свої функції з адміністрування і сплати податків по відношенню до позивача має повноваження та можливість перевірки яким видом господарської діяльності займається позивач та у разі встановлення обставин щодо не здійснення позивачем такої діяльності за даними звітів позивача надати суду такі докази, однак, таких заходів відповідачем вжито не було, та на підтвердження доводів і сумнівів відповідача, останнім жодних доказів суду не надано в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що при їх прийнятті відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим, оспорюване податкове повідомлення-рішення є протиправними та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2023 №0-0410 форми «Ф», яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 31372,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Призначити на 19.06.2023 о 11:30 судове засідання у цій адміністративній справі для вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу та зобов`язати позивача до 13.06.2023 включно надати суду докази понесення витрат на правничу допомогу та докази направлення відповідачу належним чином засвідчених копій вказаних документів. Судове засідання відбудеться у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4, зала № 12.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 19.06.2023.

Суддя О.В. Царікова