Справа № 363/3540/23
Суддя: Рукас О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

31.07.23 363/3540/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Онопрієнко І.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначену постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закриттю. На підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення була винесена працівником поліції з грубим порушенням порядку провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не було проведено підготовки до розгляду справи, не було оголошено посадову особу, яка розглядає справу, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази по справі, внаслідок чого в порушення вимог ст.ст. 268, 278-280 КУпАП було винесено протиправну та необґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення не містить жодного доказу, з якого вбачалося б наявність у його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив вищезазначену постанову визнати протиправною, скасувати та закрити відносно нього провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі. У встановлений судом строк зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви були усунені ОСОБА_1 шляхом подачі до суду уточненої редакції адміністративного позову та додатків до нього.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.07.2023 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву, а також для подання учасниками справи заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалу суду від 06.07.2023 року про відкриття провадження по справі ОСОБА_1 отримав 07.07.2023 року в особистий Електронний кабінет підсистеми Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. У встановлений судом строк від позивача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані через підсистему Електронний суд не надходило жодних процесуальних заяв, клопотань, заперечень тощо.

У свою чергу ухвала суду від 06.07.2023 року про відкриття провадження по справі направлялася відповідачу засобами автоматизованої системи документообігу суду на його офіційну електронну адресу, особистий Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а також засобами поштового зв`язку. Додатково в Електронний кабінет відповідача разом з ухвалою від 06.07.2023 року було направлено скановані копії матеріалів справи (уточненої позовної заяви та додатків до неї).

Згідно наявних у матеріалах справи довідок, сформованих за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, на офіційну електронну адресу відповідача ухвала суду від 06.07.2023 року про відкриття провадження була доставлена 07.07.2023 року. У цей же день в Електронний кабінет відповідача було доставлено скановані копії матеріалів адміністративної справи. Натомість ухвала суду від 06.07.2023 року в Електронний кабінет відповідача була доставлена лише 13 липня 2023 року. 14 липня 2023 року відповідно до наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення копію ухвали суду від 06.07.2023 року було вручено представнику відповідача.

У той же час станом на 31.07.2023 року, тобто після закінчення строків, встановлених судом в ухвалі від 06.07.2023 року, від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані через підсистему Електронний суд не надходило жодних процесуальних документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Враховуючи, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідача не надійшло жодних процесуальних документів, які стосуються суті адміністративної справи, то суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на те, що у встановлений судом строк ані від позивача, ані від відповідача до суду не надходило заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження чи заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцем загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом встановлено, що 02 липня 2023 року інспектором Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Савчуком Віталієм Вікторовичем було винесено постанову серії ЕАС № 7269727 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Оскільки із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною, то звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні публічні правовідносини щодо оскарження особою індивідуального акта суб`єкта владних повноважень у вигляді постанови про накладання адміністративного стягнення.

Положення щодо розгляду справ відповідних категорій містяться у ст. 286 КАС, відповідно до ч. 1 якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У цей же час відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, зазначені категорії справ стосуються перевірки судом рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).

Постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року була винесена інспектором Вишгородського РУП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Савчуком Віталієм Вікторовичем як результат розгляду і вирішення справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП та відповідно до ст. 222 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Порядок розгляду і вирішення справ про адміністративні правопорушення, які віднесені до компетенції Національної поліції, визначається положеннями КУпАП, а також Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, від 07.11.2015 року № 1395 (далі Інструкція № 1395).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Внаслідок цього Суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вищезазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Зазначені докази відповідно до ст. 252 КУпАП оцінюються суб`єктом владних повноважень за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, після чого та на основі чого виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, дотримання вимог законодавства у процесі розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення сприяє правомірності рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а отже, сприяє правомірному та пропорційному втручанню у сферу особистих прав і свобод особи, яка зазнає негативних наслідків особистого та майнового характеру внаслідок накладення на неї адміністративного стягнення.

Одночасно з цим з приводу правомірності оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення суд вважає за необхідним вказати на наступні обставини.

Судом встановлено, що спірна постанова серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року була винесена відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за фактом того, що 02 липня 2023 року о 18 год. 55 хв. у с. Хотянівка Київської області по вул. Валова,2, ОСОБА_1 , керуючи скутером Sport 701, здійснив обіг іншого транспортного засобу, перетнувши при цьому суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє зустрічні потоки руху транспортних засобів.

У ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Аналіз складу вказаного адміністративного правопорушення дає можливість зробити висновок, що він відноситься до категорії формальних складів, оскільки правопорушення вважається вчиненим з моменту вчинення діяння, що чітко визначено диспозицією цієї статті. У свою чергу аналіз диспозиції вказаного нормативного припису дає можливість побачити, що об`єктивна сторона передбачає наявність альтернативно визначеного суспільно-шкідливого діяння, що може полягати, зокрема, у порушенні вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд також приходить до висновку, що притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП може мати місце тоді і лише тоді, коли у встановленому законом порядку уповноваженою особою в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення шляхом повноцінного, всебічного та об`єктивного розгляду на основі досліджених належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів будуть зроблені категоричні та обґрунтовані висновки щодо вчинення особою суспільно-шкідливого діяння, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також вини цієї особи у вчиненні такого діяння.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що ОСОБА_1 було допущено суспільно-шкідливе діяння у виді порушення вимог розмітки проїзної частини дороги, а саме вимог Розділу 34 ПДР України, що передбачає заборону перетину суцільної лінії дорожньої розмітки (1.1), яка розділяє зустрічні транспортні потоки.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.5 ПДР України дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Вертикальна розмітка у вигляді смуг білого і чорного, червоного і білого та жовтого і червоного кольору на дорожніх спорудах та елементах обладнання доріг призначена для зорового орієнтування.

Таким чином одним із регуляторів дорожнього руху є дорожня розмітка, яка у свою чергу поділяється на горизонтальну та вертикальну. При цьому аналіз змісту вертикальної та горизонтальної дорожньої розмітки і співставлення їх між собою дає можливість констатувати, що адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП може наставати лише у випадку порушення горизонтальної дорожньої розмітки, оскільки саме останньою встановлюється певний режим чи порядок руху, вимагаючи їх дотримання від учасників дорожнього руху.

Одним із різновидів горизонтальної дорожньої розмітки є вузька суцільна лінія, що передбачена п. 1.1 Розділу 34 ПДР України - вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Лінію розмітки 1.11 перетинати заборонено з боку суцільної лінії розмітки. Лінію 1.2, якою позначено край проїзної частини, перетинати дозволяється (якщо це не заборонено встановленими дорожніми знаками).

Таким чином, вузька суцільна лінія (1.1) як різновид горизонтальної дорожньої розмітки встановлює певним режим руху, позначаючи при цьому межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено, забороняючи її перетин, зокрема, смугу зустрічного дорожнього руху.

У той же час при притягненні особи до адміністративної відповідальності за порушення нею вимог дорожньої розмітки у виді вузької суцільної лінії (1.1) потрібно враховувати, що відповідно до Розділу 34 ПДР України як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Тобто, сама по собі вузька суцільна лінія горизонтальної дорожньої розмітки (1.1) встановлює певну юридичну заборону для учасників дорожнього руху у виді заборони здійснення її перетину, порушення вказаної заборони тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КУпАП. У свою чергу законодавством передбачається правомірна можливість відступу від вимог вказаної горизонтальної дорожньої розмітки за певних умов.

Вищезазначені обставини, передбачені чинним законодавством як виняток із загального правила щодо заборони перетину вузької суцільної лінії (1.1), зобов`язані враховувати посадові особи чи органи публічної влади, які здійснюють провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Це обумовлено як вимогами ст. 280 КУпАП, так і тим, що вказані положення чинного законодавства становлять законодавчо дозволений виняток із загального правила, тобто дозволяють учаснику дорожнього руху відступити від вимог горизонтальної дорожньої розмітки у виді вузької суцільної лінії (1.1). Наявність дозволеного законодавством винятку із загальної заборони свідчить про неможливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якщо її дії повністю підпадають під умови встановленого законодавством винятку.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачем не заперечується ані факт здійснення керування транспортним засобом 02.07.2023 року о 18 год. 55 хв. у с. Хотянівка Київської області по вул. Валова, ані факт здійснення обгону іншого транспортного засобу, ані факт перетину суцільної лінії дорожньої розмітки.

Враховуючи, що вказані обставини були визнані та підтверджені особисто позивачем, а від відповідача, будучого ознайомленим з матеріалами адміністративної справи та маючого час на висловлення своєї процесуальної позиції щодо суті справи, не надійшло жодних заперечень, то суд відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України не має достатніх та розумних підстав сумніватися у достовірності обставин, які визнаються та підтверджуються самим позивачем.

У той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем стверджується, що він, врахувавши дорожню обстановку, забезпечивши безпеку для інших учасників дорожнього руху, здійснив обіг транспортного засобу, що рухався попереду нього зі швидкістю менше 30 кілометрів за годину. Таким чином, позивач стверджує, що його дії повністю підпадали під умови встановленого законодавством у Розділі 34 ПДР винятку щодо слідування вимог вузької суцільної лінії дорожньої розмітки (1.1).

У зв`язку з цим суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції № 1395 - у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Таким чином, при виявленні ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, органами Національної особи (посадовими особами) виноситься постанова без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Не зважаючи на це, відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції № 1395 поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до п. 9, 10 Розділу ІІ Інструкції № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз вищезазначених положень у сукупності з положеннями ст. 251, 280 КУпАП свідчить про те, що до повноважень органів Національної поліції належить здійснення розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому розгляд даної справи здійснюється без складання протоколу про адміністративне правопорушення. У свою чергу розгляд справи уповноваженими особами органів Національної поліції передбачає звернуту до них вимогу щодо проведення підготовки до розгляду справи, а також здійснення безпосереднього розгляду, у процесі якого з дотриманням всіх процедурних правил відбувається співставлення наявних доказів з обставинами та фактами, що мають значення для розгляду даної справи, за результатами чого робиться висновок у виді постанови.

На додаток до цього з огляду на специфіку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (наявність законодавчого винятку щодо відступу від вимог дорожньої розмітки) покладає на уповноважених осіб органів Національної поліції ще більший обов`язок проведення ретельного та детального дослідження обставин, що мають значення для справи, обсяг яких в межах даної справи є більшим, оскільки поруч з порушенням особою вимог дорожньої розмітки уповноважені особи зобов`язані перевірити чи не підпадають дії особи під встановлений законодавством виняток.

Відсутність обов`язку щодо складання протоколу в межах справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, не свідчить про відсутність обов`язку збирання доказів, що передбачений ч. 2 ст. 251 КУпАП, які досліджуються під час розгляду справи, оскільки в противному випадку повністю нівелюється вимога обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, що має для особи негативні наслідки в аспекті притягнення її до адміністративної відповідальності. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Зазначений висновок також підтверджується положеннями п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, у якому зазначається, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічний висновок також викладено у Постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/855/17.

Не зважаючи на це, матеріали справи за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не тільки містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, але і спірна постанова серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року не містить навіть посилання на докази, на основі яких було винесено відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, при винесенні спірної постанови уповноваженою особою не було дотримано всіх вимог процесуального законодавства та не забезпечено реалізацію принципу обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, шляхом посилання на докази, на основі яких прийнято рішення та які суд мав би можливість дослідити під час розгляду даного адміністративного позову. Порушення вимоги обґрунтованості рішення призводить до його незаконності в цілому та необхідності скасування.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, вказує лише сама постанова про накладення адміністративного стягнення. Однак сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Однак в межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне. На основі цього суд також приходить до висновку, що відповідачем не спростовано презумпцію, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України та не доведено правомірність свого рішення, а отже, з урахуванням також вищенаведених обставин та положень законодавства, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку, що спірна постанова серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закриттю у зв`язку з відсутністю у його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Також суд вважає за доцільне звернути увагу, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати дії інспектора Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Савчука Віталія Вікторовича щодо винесення спірної постанови протиправними. Оцінюючи можливість використання такого способу захисту порушеного права в межах даної категорії адміністративних справ, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Перелік повноважень адміністративного суду за результатами розгляду адміністративної справи визначається у ч. 2 ст. 245 КАС України. Однак системний аналіз положень ч. 2 ст. 245 КАС України та ч. 1 ст. 5 КАС України дає можливість констатувати, що перелік способів захисту невизнаного, порушеного чи оспорюваного права є невичерпним, а сам обраний спосіб порушеного права має відповідати критерію ефективності.

У той же час судом враховано, що положеннями процесуального законодавства передбачено особливі порядки провадження в межах окремих категорій адміністративних прав. Особливий порядок провадження проявляється в різних процесуальних аспектах, одним з яких є специфічні результати розгляду справи, а відповідно і рішення суду за результатами такого розгляду.

Однією з таких категорій справ є справи про оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, порядок провадження в якій визначається ст. 286 КАС України.

Зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України вбачається, що за результатами розгляду адміністративного позову в межах даної категорії справ суд може 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного нормативного припису слідує, що за результатами розгляду адміністративних позов на рішення суб`єкта владних повноважень у справах про адміністративне правопорушення суд може ухвалити лише одне з рішень, передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України. Це у свою чергу свідчить не тільки про вичерпний перелік правового результату розгляду адміністративної справи, але і про вичерпний перелік способів захисту порушеного права в межах даної категорії справи.

Оскільки зі змісту ч. 3 ст. 286 КАС України не вбачається наявність в адміністративного суду в межах даної категорії справ повноважень щодо визнання протиправними дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то суд приходить до висновку, що скасування спірної постанови разом із закриттям провадження по справі є достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що свідчить про відсутність необхідності в додатковому визнанні дій відповідача протиправними.

Щодо стягнення судових витрат, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1,7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати по справі становлять 536 грн. 80 коп. та складаються з витрат на сплату судового збору і відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 121, 245, 247 п.1, 280, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати Постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7269727 від 02.07.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108616) понесені судові витрати у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (Код , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська).

Головуючий суддя О.В. Рукас