Справа № 140/5664/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року ЛуцькСправа № 140/5664/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Рівненській області від 15 грудня 2022 року №84 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити, нарахувати і виплачувати пенсію за вислугу років з 12 грудня 2022 року як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).

Позов обґрунтований тим, що позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII. Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 15 грудня 2022 року №84 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) з підстав відсутності необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року, оскільки страховий стаж позивача для визначення права на пенсію становить 32 роки 6 місяців, а стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 4 дні.

Із таким рішенням позивач не погоджується й зазначила, що пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції Закону до 01 квітня 2015 року) установлено право працівників освіти, схорони здоров`я та соціального забезпечення на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. З набранням чинності 01 січня 2016 року Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено вимогу до віку - після досягнення 55 років та визначено додаткові умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення цього віку. Поряд з тим Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України від 02 березня 2015 року від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Позивач вважає, що згідно із записами трудової книжки її стаж роботи на момент звільнення (20 травня 2022 року) становить 37 років 06 місяців 21 день та у неї наявний спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач 1, заперечуючи позовні вимоги, у задоволенні позову просив відмовити (а.с.89-90). З цього приводу відповідач 1 зазначив, що відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (тобто на 11 жовтня 2017 року), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону №1788-XII, пенсія призначається з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-XII, тобто, досягнення 55 років, наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (зі змінами), станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2017 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Враховуючи ці законодавчі норми та Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019, особа набуває право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку за умови, що вона має спеціальний стаж не менше 25 років - на 01 квітня 2015 року, не менше 25 років 6 місяців - на 01 квітня 2016 року, не менше 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року. Оскільки спеціальний стаж позивача станом на 10 жовтня 2017 року становить 25 років 4 дні, то рішенням від 15 грудня 2022 року №84 їй правомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV. Відповідач 1 зауважив, що період навчання позивача з 01 вересня 1990 року по 29 червня 1992 року у Ковельському медичному училищі зараховано до загального страхового стажу; зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду навчання законодавством не передбачено.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги також заперечив (а.с.41-45). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 12 грудня 2022 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем проживання) із заявою про призначення пенсії за вислугу років, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області з прийняттям 15 грудня 2022 року рішення №84 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV з огляду на відсутність необхідного стажу, що дає право на пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII: станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 10 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Стаж за вислугу років для визначення права на пенсію враховується лише по 10 жовтня 2017 року.

Відповідно до наданих позивачем документів про стаж та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, до страхового стажу зараховані всі періоди та він становить 32 роки 6 місяців. Спеціальний стаж для визначення права на призначення пенсії за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року становить 25 років 4 дні (зараховано періоди: з 20 липня 1992 року по 26 жовтня 1992 року, з 10 листопада 1993 року по 05 вересня 1994 року, з 06 вересня 1994 року по 29 лютого 2000 року, з 01 березня 2000 року по 11 березня 2000 року, з 12 березня 2000 року по 17 липня 2001 року, з 18 липня 2001 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року, з 01 липня 2013 року по 10 жовтня 2017 року, при цьому стаж за період роботи з 10 листопада 1993 року по 05 вересня 1994 року зарахований в кратному розмірі).

З урахуванням наведеного відповідач 2 вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, що дає право на пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

12 грудня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (а.с.56-57).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області, рішенням якого від 15 грудня 2022 року №84 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, через відсутність необхідного стажу 26 років 6 місяців станом на 10 жовтня 2017 року, що дає право на пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я. Одночасно зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 6 місяців (зараховано усі періоди), а стаж за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року становить 25 років 4 дні (а.с.9).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за вислугу років стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини у сфері призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01 квітня 2015 року) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII), який набув чинності з 01 квітня 2015 року, пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Надалі Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) до статті 55 Закону №1788-ХІІ з 01 січня 2016 року також було внесено зміни. З урахуванням цих змін пункт «е» вказаної статті має такий зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян - 55 років при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, Законом №911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пункті «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Таким чином, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

З відзиву на позов вбачається, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, пенсійний орган виходив із того, що відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року, що становить не менше 26 років 6 місяців.

З цього приводу суд зазначає, що 03 жовтня 2017 року прийнято Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII), яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також Законом №2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у такій редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.».

Отже, враховуючи положення пункту 2-1 та пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі №440/1286/20.

Відповідач 1 у своєму рішенні від 15 грудня 2022 року №84 встановив, що станом на 11 жовтня 2017 року стаж роботи позивача за вислугу років як працівника охорони здоров`я становить 25 років 04 дні, тобто перевищує 25 років.

Таким чином, виконується умова, визначена пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII), що дає право на пенсію за вислугу років працівникам охорони здоров`я при наявності стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, оскільки спеціальний стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року (дату набрання чинності Законом України №2148-VIII), який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, становить більше 25 років, визначених пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, відмова у призначенні їй пенсії є протиправною, а тому позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 15 грудня 2022 року №84 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

За приписами пунктів 4.8, 4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846), електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому, на думку суду, позовні вимоги зобов`язального характеру щодо ГУ ПФУ у Волинській області також підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ з 12 грудня 2022 року.

При цьому суд не надає оцінку діям відповідача щодо порядку зарахування стажу роботи позивача, оскільки в прохальній частині позовної заяви позивач не порушувала питання зарахування стажу.

Як визначено статтею 244 КАС України, суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджуються квитанцією від 03 березня 2023 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.4, 22).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1073,60 грн. Суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути з ГУ ПФУ в Рівненській області, оскільки саме внаслідок прийняття спірного рішення ГУ ПФУ в Рівненській області були порушені права позивача, а позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії щодо призначення пенсії є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування рішення.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Олександра Борисенка, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 21084076), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 15 грудня 2022 року №84 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12 грудня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк