Справа № 813/2543/14
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

м. Київ

справа № 813/2543/14

касаційне провадження № К/9901/31498/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 (суддя - Кравців О.Р.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 (головуючий суддя - Яворський І.О., судді - Кухтей Р.В., Нос С.П.) у справі за позовом Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Львові МГУ ДФС (правонаступником якої є Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) про скасування податкових повідомлень-рішень,

секретар судового засідання - Малик І.М.,

представник позивача - Васьків І.В.,

представник відповідача - Звір Р.П.,

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Стрийський вагоноремонтний завод" (далі - Підприємство, позивач, платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - Інспекція, відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Інспекції від 04.03.2014 №/3427, №/3426.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на те, що передача вантажних вагонів на підставі наказів Укрзалізниці здійснена у межах єдиного виробничо-технологічного комплексу, а не між підприємствами різних сфер підпорядкування, для забезпечення ефективного використання рухомого складу у єдиному технологічному процесі, зниження собівартості і підвищення рентабельності перевезень та подальшої реструктуризації галузі. При обліку даних господарських операцій керувався Методичними рекомендаціями щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій з перерозподілу (передачі) між залізницями та підприємствами Укрзалізниці об`єктів рухомого складу, розробленими Головним фінансово-економічне управління Укрзалізниці відповідно до умов статті 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Підприємства, які отримують безоплатно об`єкти рухомого складу, їх вартість у податковому обліку не включають до складу доходів та збільшують балансову вартість відповідної групи основних засобів, і нараховують амортизацію. При цьому сума нарахованої амортизації не визнається доходом. Залізниці при передачі рухомого складу його залишкову вартість не включили до складу інших витрат, а зменшили суму статутного капіталу. Підприємством вартість отриманого рухомого складу відображено у складі іншого додаткового капіталу, який після прийняття рішення про збільшення статутного капіталу підприємства буде зараховано до складу його статутного капіталу. Оскільки єдиним учасником державного підприємства є держава, то передача майна відповідно до розпорядчих документів Укрзалізниці є внеском учасника в статутний капітал підприємства. При такій передачі Залізниці не нараховують витрати, а підприємства не нараховують доходи, оскільки суть такої господарської операції перерозподіл майна між підприємствами залізничного транспорту у зв`язку з єдиним технологічним процесом та реструктуризацією галузі.

Також позивач зазначив про безпідставність нарахування штрафних санкцій відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2014 №/3427, оскільки платіж частина чистого прибутку (доходу) згідно з нормами ПК України не являється податком чи збором.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 05.12.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017, у задоволені позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, якщо основні засоби безоплатно передаються за правилами встановленими підпунктом 136.1.16 пункту 136.1 статті 136 ПК України, то їх вартість не враховується для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток. Доходи платника податку у вигляді вартості основних засобів, безоплатно отриманих з метою здійснення їх експлуатації, які не враховані у складі доходу під час їх зарахування на баланс платника податку на підставі підпункту 136.1.16 пункту 136.1 статті 136 ПК України визнаються в сумі, що дорівнює сумі амортизації відповідних активів, нарахованої згідно зі статтею 145 ПК України, одночасно з її нарахуванням. У результаті невідображення доходу від безоплатно одержаних необоротних активів, що підлягають амортизації, який визначається у сумі, пропорційній сумі амортизації відповідних активів одночасно з її нарахуванням позивачем занижено обсяг інших доходів, що призвело до заниження чистого прибутку. У результаті допущеного порушення у фінансовій звітності за 2012 рік позивачем занижено суму чистого прибутку та відповідно занижено розрахункову суму доходу при визначенні частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

У доводах касаційної скарги позивач цитує норми матеріального та процесуального права, стверджує про залишення судами поза увагою, що передача вантажних вагонів на підставі наказів Укрзалізниці здійснена у межах єдиного виробничо-технологічного комплексу, а не між підприємствами різних сфер підпорядкування. Зазначає, що Підприємство, обліковуючи зазначені операції, керувався Методичними рекомендаціями щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій з перерозподілу (передачі) між залізницями та підприємствами Укрзалізниці об`єктів рухомого складу, розробленими Головним фінансово-економічним управлінням Укрзалізниці відповідно до умов статті 6 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Вказує, що підприємства, які отримують безоплатно об`єкти рухомого складу, їх вартість у податковому обліку не включають до складу доходів та збільшують балансову вартість відповідної групи основних засобів, і нараховують амортизацію. Залізниця при передачі рухомого складу його залишкову вартість не включила до складу інших витрат, а зменшила суму статутного капіталу. Підприємством вартість отриманого рухомого складу відображено у складі іншого додаткового капіталу, який після прийняття рішення про збільшення статутного капіталу підприємства буде зараховано до складу його статутного капіталу. Оскільки єдиним учасником державного підприємства є держава, то передача майна відповідно до розпорядчих документів Укрзалізниці є внеском учасника в статутний капітал підприємства. При такій передачі Залізниця не нараховує витрати, а підприємства не нараховують доходи, оскільки суть такої господарської операції перерозподіл майна між підприємствами залізничного транспорту у зв`язку з єдиним технологічним процесом та реструктуризацією галузі. Скаржник також зауважує про неврахування судовими інстанціями, що обов`язок щодо сплати частини чистого прибутку суб`єктами господарювання до бюджету не є грошовим зобов`язанням в розумінні ПК України, і відповідальність платника податків, зборів (обов`язкових платежів) не поширюється на сплату зазначеного платежу. Частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, є обов`язковим до сплати цими підприємствами, не є податковим зобов`язанням.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27.06.2017 відкрив провадження за касаційною скаргою позивача.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.07.2018 прийняв касаційну скаргу до провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції, а ухвалою від 11.07.2023 - призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 25.07.2023/, який було відкладено на 27.07.2023.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 13.07.2023 замінив Спеціалізовану Інспекцію її процесуальним правонаступником Управлінням та задовольнив заяву Управління про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 до 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 13.02.2014 №62/28-06-42-10/20770332 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення платником вимог:

пункту 137.17 статті 137 ПК України, в наслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 5773887,00 грн;

пунктів 7, 9, 28 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 "Звіт про фінансові результати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 №87, пунктів 5, 21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, абзаців 7 тексту до рахунку бухгалтерського обліку 42 "Додатковий капітал" та 745 "Дохід від безоплатно одержаних активів", Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, пункту 1-3 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138, в наслідок чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями на загальну суму 4124205,00 грн.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.03.2014:

№/3426, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 8 660 830, 50 грн, у тому числі за основним платежем в сумі 5 773 887, 00 грн, штрафними санкціями у розмірі 2 886 943, 50 грн;

№/3427, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з частини прибутку (доходу) господарських організацій (державних, казенних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету в сумі 6 186 307,50 грн, в тому числі за основним платежем в сумі 4 124 205,00 грн, за штрафними санкціями у розмірі 2 062 102,50 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.

Перевіркою достовірно встановлено, що відповідно до наказів Укрзалізниці від 25.06.2012 №231-ц, від 11.07.2012 № 2580-ц, від 08.10.2012 №360-ц, з інших підприємств підпорядкованих Укрзалізниці на баланс позивача безкоштовно було передано рухомий склад (зерновози, вагони-думпкари, платформи) за 2011 рік залишкова вартість переданих вагонів склала 9705577,29 грн, за перше півріччя 2012 року залишкова вартість переданих вагонів склала 297678842,00 грн.

Позивачем було отримано зерновози, вагони-думпкари, платформи оприбутковано за первісною вартістю 258074074,61 грн за дебетом балансового рахунку 1055 "Вагони вантажні" за балансовою (залишковою) вартістю на суму 4752010,43 грн за кредитом рахунку 425 "додатковий капітал" та на суму нарахованої амортизації за кредитом рахунку 13111 "Знос виробничих основних засобів, які є об`єктами операційної нерухомості" - 253 322 064,18 грн.

У вересні 2012 року вартість отриманих у попередньому періоді вагонів віднесено до складу додаткового капіталу (Дт 425 "Додатковий капітал" та Кт рах. 4241 "Безоплатно одержані необоротні активи" на суму 9705577,29 грн.)

Позивачем із безоплатно отриманих основних засобах нараховано амортизації (за виключенням амортизації, нарахованої на дооцінену вартість вагонів, на вартість понесених витрат із модернізації вагонів) на загальну суму 27494700,00 грн.

По податковому обліку суму нарахованої амортизації із безоплатно отриманих основних засобах віднесено до витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування на загальну суму 27494700,00 грн.

З метою забезпечення єдиних методологічних засад ведення бухгалтерського обліку на залізничному транспорті, Головне фінансово-економічне управління Укрзалізниці розробило Методичні рекомендації щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій з перерозподілу (передачі) між залізницями та підприємствами Укрзалізниці об`єктів рухомого складу, відповідно до якого, отриманий рухомий склад відображається як додатковий капітал.

При такій передачі залізниці не нараховують витрати, а підприємства не нараховують доходи та зменшують суму статутного капіталу.

Позивачем вартість отриманого рухомого складу відображено у складі іншого додаткового капіталу, який після прийняття рішення про збільшення статутного капіталу підприємства буде зараховано до складу його статутного капіталу.

Відповідно до пункту 4.16 Облікової політики Підприємства, затвердженої наказом директора від 02.01.2008 №1, амортизація основних засобів, інших необоротних матеріальних активів (крім малоцінних необоротних активів і бібліотечних фондів) нараховується із застосуванням прямолінійного методу, за яким річна сума амортизації визначається діленням вартості, що амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів.

Перевіркою встановлено, що позивач у бухгалтерському обліку нараховано амортизації на безоплатно отримані основні засоби (за виключенням амортизації, нарахованої на до оцінену вартість вагоні та на вартість понесених витрат по модернізації вагонів) на загальну суму 27494700,00 грн.

Сума вищевказаної нарахованої амортизації по бухгалтерському обліку та у фінансовій звітності відображена у складі операційних витрат підприємства за витратними рахунками 903 "Собівартість реалізованих послуг" та 9059 "Собівартість від робіт і послуг допоміжного виробництва".

Відповідно до Порядку відрахування до державного бюджету частини прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державної о бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Однак, дохід на суму нарахованої амортизації на безоплатно отримані основні засоби не було нараховано.

Ураховуючи встановлені судовими інстанціями обставини у даній справі, колегія суддів визнає, що внаслідок не відображення доходу від безоплатно одержаних необоротних активів, що підлягають амортизації, який визначається у сумі, пропорційній сумі амортизації відповідних активів одночасно з її нарахуванням Підприємством занижено обсяг інших доходів за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 на загальну суму 27 494 700, 00 грн, що призвело до заниження чистого прибутку за перевіряємий період на суму 27 494 700, 00 грн.

Також, в ході проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.137.17 ст.137 ПК України, внаслідок того, що позивачем не включено до складу доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, в деклараціях з податку на прибуток підприємств доходи в сумі, що дорівнює сумі амортизації безоплатно отриманих вагонів у момент нарахування такої амортизації, за період з 01.07.2012 по 31.12.2012, що призвело до заниження доходів у періоді, що перевірявся, на загальну суму 27 494 700, 00 грн.

Водночас, позивач наполягав на відсутності підстав для включення до складу доходів суми амортизації безоплатно отриманих зерновози, вагони-думпкари, платформи, адже безоплатне отримання останнім рухомого складу (який не відноситься до складу інфраструктури залізничного транспорту), не є доходом у розумінні пп.136.1.22 п.136.1 ст.136 ПК України.

Відповідно до п.137.10. ст.137 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Згідно із п.п.136.1.22 п.136.1 ст.136 ПК України вартість переданого рухомого складу залізничного транспорту загального користування від одної залізниці або підприємства залізничного транспорту загального користування іншим залізницям або підприємствам залізничного транспорту загального користування за рішенням Укрзалізниці не враховується в доходи для визначення об`єкта оподаткування. Така передача вважається операцією з безоплатної передачі та призводить до зміни балансової вартості відповідної групи основних засобів сторони, що приймає, і сторони, що передає такий рухомий склад.

Між тим, відповідно до п.п.146.17.2 п.146.17 ст.146 ПК України до придбання прирівнюються операції з отримання основних засобів та нематеріальних активів у разі прийняття на баланс залізниць або підприємств залізничного транспорту загального користування основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, переданих для експлуатації з балансу юридичних осіб за їх рішенням, а також рухомого складу за рішенням Укрзалізниці.

Відповідно до п.137.17 ст.137 ПК України доходи платника податку у вигляді вартості основних засобів, отриманих з метою здійснення їх експлуатації, які не враховані у складі доходу під час їх зарахування на баланс платника податку відповідно до цього Кодексу, з метою оподаткування визнаються доходами в сумі, що дорівнює сумі амортизації відповідних активів, нарахованої у порядку, передбаченому цим Кодексом, у момент нарахування такої амортизації у разі безоплатно отриманих підприємствами залізничного транспорту загального користування основних засобів транспортної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств.

За вказаного правового регулювання, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що до придбання прирівнюються операції з отримання переданих, як основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, так і основних засобів рухомого складу. При цьому, у разі їх неврахування у складі доходу під час зарахування на баланс, платник податку визнає їх доходами в сумі, що дорівнює сумі амортизації відповідних активів.

В силу вимог п.п.14.1.84 ст.14 ПК України інші терміни, що не визначені в даній статті, для цілей розділу III використовуються у значеннях, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та національними і міжнародними положеннями (стандартами) фінансової звітності, положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Відповідно до абзацу дев`ятого пункту 4 П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 року №92, основні засоби - це матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Вагон, в силу приписів Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерством транспорту та зв`язку України від 31.08.2005 року №507, є одиницею залізничного рухомого складу. А сукупність усіх незнімних (тобто тих, що не можна зняти вручну) рухомих залізничних одиниць є рухомим складом залізничного транспорту (Наказ Міністерства інфраструктури України від 03.07.2017 року №235, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.07.2017 року за №904/30772).

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій у цій частині про те, що вартість вагонів, які безоплатно передані як рухомий склад залізничного транспорту та які є основними засобами, не підлягає включенню до складу доходів для цілей сплати податку на прибуток під час його зарахування на баланс платника податку, проте платник податку повинен визнавати доходи в сумі, що дорівнює сумі нарахованої амортизації на вартість вказаних активів.

Отже, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог Підприємства щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2014 року №/3426, в частині суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем в розмірі 5 773 887, 00 грн.

Щодо висновків контролюючого органу про заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями на загальну суму 4 124 205, 00 грн, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень пункту 17 частини 2 статті 29 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що до доходів загального фонду Державного бюджету України належить частина чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону, та дивіденди (дохід), нараховані на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 (далі - Порядок №138).

Згідно з пунктом 1 Порядку №138, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів" (1341-15), а також державних підприємств "Міжнародний державний центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Пунктами 2, 3 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Форму Розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.05.2011 №643/19381.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Таким чином, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.

Порядок сплати частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України, а форма розрахунку частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджетів за результатами щоквартальної діяльності, встановлюється ДПА України.

Державні унітарні підприємства та їх об`єднання визначають частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, згідно із формою розрахунку, яка затверджена Державною податковою службою, та подають її до органу державної податкової служби, на який покладено контроль за справляння цього платежу, протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) періоду.

Разом з тим, обов`язок подавати до податкового органу відповідні розрахунки, передбачений наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285, не поширюється на державні та комунальні підприємства, які здійснюють сплату частину прибутку до бюджету у розмірах установлених відповідними місцевими радами.

Враховуючи те, що встановлений обов`язок щодо сплати частини чистого прибутку суб`єктами господарювання до бюджету не є грошовим зобов`язанням, в розумінні ПК України, то встановлена статтею 126 ПК України відповідальність платників податків, зборів (обов`язкових платежів) у вигляді штрафу не поширюється на сплату зазначеного платежу.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24.04.2019 у справі №№2а-8123/12/1370, від 11.01.2023 у справі №806/1234/17.

Строки сплати частини прибутку, встановлені пунктом 2 Порядку №138, відповідають строкам сплати податку на прибуток. Подання держпідприємствами розрахунків частини прибутку здійснюється за формою, визначеною наказом Державної податкової адміністрації України від 16.05.2011 №285 однак, відповідальність за їх несплату ПК України не передбачена.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що частина прибутку (доходу), що сплачується до державного бюджету підприємствами, перелік та розмір яких встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" - хоча і є обов`язковим до сплати цими підприємствами, не включено до переліку загальнодержавних чи місцевих податків і зборів (обов`язкових платежів), визначеного статями 9 та 10 ПК України, а тому вказаний платіж не є податковим зобов`язання. Враховуючи це, а також норми статті 126 ПК України, згідно з якою у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, у відповідача не було законних підстав для застосування штрафних санкцій, оскільки платіж (частина прибутку (доходу), що відраховується державними підприємствами до бюджету, не є податковим зобов`язанням, хоча декларування та сплата цього платежу здійснюється у порядку, передбаченому для податку на прибуток підприємств, а контроль за його відрахуванням покладено на Державну фіскальну службу згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету".

Зазначене свідчить про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04.03.2014 №/3427 підлягає скасуванню.

Щодо застосування штрафної санкції у розмірі 50% за податковими повідомленнями - рішеннями від 04.03.2014 № №/3426 колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 123.1. статті 121 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1., 54.3.2., 54.3.4., 54.3.5., 54.3.6. пункту 54.3. статті 54 цього кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за оспорюваними податковими повідомленнями - рішеннями відповідачем здійснено із застосуванням штрафної (фінансової) санкції у розмірі 50%.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення позивача, протягом встановленого нормами Податкового кодексу України строку, до відповідальності за податком на прибуток підприємств та платежем - частина чистого прибутку (доходу).

Під час судового засідання представник позивача зазначив, що на дату прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень від 04.03.2014 №/3426 та №/3427 позивачем у судовому порядку оскаржувались винесені відповідачем податкові повідомлення - рішення від 26.11.2012: №, яким ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 6 627 638, 00 грн, у т.ч. 6 011 576 , 00 грн за основним платежем та 616 062, 00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" збільшено податкове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 6 265 063, 00 грн, у т.ч. 4 438 066, 00 грн за основним платежем та 1 826 997, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" збільшено грошове зобов`язання з частини прибутку (доходу), що підлягає сплаті до загального фонду Державного бюджету України, на загальну суму 462 300, 00 грн; №, яким ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІ квартал 2011 року на 4 684 278, 00 грн.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень за наслідками судового оскарження податкових повідомлень - рішень від 26.11.2012, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05.03.2015 касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів та Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області залишив без задоволення, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2014, якою вказані вище податкові повідомлення - рішення визнано протиправними і скасовано у повному обсязі, залишив без змін.

Суд звертає увагу, що позивачем у позовній заяві оскаржувалось податкове повідомлення - рішення в цілому, зважаючи на що, суди мали дослідити його та надати правову оцінку і в частині правомірності нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 50% на підставі п. 123.2. статті 121 ПК України.

Судами не надано оцінку доводам позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від 04.03.2014 №/3426 з податку на прибуток у частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 2 886 943, 50 грн.

Під час судового засідання у справі представник позивача окремо зазначив щодо неправомірності застосування відповідачем штрафної (фінансової) санкції у розмірі 50%, оскільки на дату винесення оспорюваного податкового повідомлення - рішення у нього не було узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих відповідачем.

У даному випадку колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права в частині дослідження доказів, оскільки судами попередніх інстанцій не було встановлено та досліджено фактичні обставини у даній справі в цій частині позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасними висновки судових інстанцій з наведеного питання.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, справа щодо податкового повідомлення - рішення від 04.03.2014 №/3426 у частині нарахованих штрафних санкцій у сумі 2 886 943, 50 грн - в цій частині підлягає направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, докази, якими вони підтверджуються та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За приписами частин першої і другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

У зв`язку з вищенаведеним Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи та не дослідили зібрані у справі докази, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ :

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2014 №/3427, в цій частині прийняти нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.03.2014 №/3427.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо податкового повідомлення-рішення від 04.03.2014 №/3426 з податку на прибуток у частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 2 886 943, 50 грн - скасувати, справу в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2017 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева Р.Ф. Ханова В.В. Хохуляк