Справа № 280/3306/23
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 липня 2023 року (09:20)Справа № 280/3306/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2023 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 1); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 28.03.2023 №51 щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача 2 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 21.03.2023, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 01.12.1978 по 10.07.1979, з 07.09.1998 по 31.12.2003.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після досягнення пенсійного віку вона у встановленому порядку звернулась до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.03.2023 №51 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що суперечить вимогам законодавства, оскільки вважає, що у відповідача не було підстав для не врахування до її страхового стажу періодів роботи з 01.12.1978 по 10.07.1979, з 07.09.1998 по 31.12.2003. Зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

13.06.2023 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 24495), в якому останній зазначає, що за результатом розгляду заяви позивача від 21.03.2023 прийнято рішення від 28.03.2023 №51 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. За результатом розгляду документів, наданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано:

період роботи з 01.02.1978 по 10.07.1979 відповідно до записів № 1-2 трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення не завірений підписом посадової особи та печаткою організації; період роботи з 07.09.1998 по 31.12.2003 відповідно до записів № 20-21 вищевказаної трудової книжки, оскільки неможливо ідентифікувати печатку організації, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 58 від 29.07.1993. Період роботи з 07.09.1998 по 31.12.2005 врахований відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб з 01.01.1998. Для врахування до страхового стажу періодів трудової діяльності необхідно надати уточнюючі довідки визначену Порядком підтвердження наявного трудового стаж) для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Таким чином, підтверджений належними документами страховий стаж позивача складає 28 років 05 місяців 03 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, у зв`язку із чим позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.

21.06.2023 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 25745), в якому зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.03.2023 №51, яким опрацьовано заяву позивача від 21.03.2023 за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового стажу (необхідний страховий стаж, визначений ч. 1 ст. 26 Закону №1058 - 29 років, страховий стаж позивачки становить 28 років 05 місяців 03 дні). Згідно з рішенням про відмову у призначенні пенсії до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.12.1978 по 10.07.1979 відповідно до записів №№ 1-2 трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення в порушення вимог п. 4.1. Інструкції № 58 не завірений підписом посадової особи та печаткою організації; з 07.09.1998 по 31.12.2003 відповідно до записів №№ 20-21 трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки п. 4.1. Інструкції № 58 неможливо ідентифікувати печатку організації. Період роботи з 07.09.1998 року по 31.12.2003 врахований відповідно до відомостей реєстру застрахованих Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування осіб з 01.01.1998. Довідки на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 на підставі наявних первинних документів позивачкою не надавались. Враховуючи, що на дату досягнення віку (60 років) позивачка мала лише 28 років 05 місяців 03 дні страхового стажу проти необхідних 29 років, ГУ ПФУ в Житомирській області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Зауважує, що ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснювало лише прийом заяви позивача про призначення пенсії згідно з вимогами п.п. 1.1, 4.1., 4.2 Порядку № 22-1, при цьому жодні права цими діями не порушено та протиправного впливу не завдано, тобто відповідачем 2 не вчинено протиправних дій чи бездіяльності щодо призначення пенсії позивачу. Дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнанні протиправними та (або) скасовані. Отже, саме відповідач 1 у цьому спорі є належним відповідачем. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

21.03.2023 позивач звернулась ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.42).

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 28.03.2023 №51 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку (а.с.40).

У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить: 28 років 05 місяців 03 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 01.02.1978 по 10.07.1979 відповідно до записів № 1-2 трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення не завірений підписом посадової особи та печаткою організації, також до страхового стажу не врахований період роботи з 07.09.1998 по 31.12.2003 відповідно до записів №20-21 вищевказаної трудової книжки, оскільки неможливо ідентифікувати печатку організації, що суперечить вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» №58 від 29.07.1993. Період роботи з 07.09.1998 по 31.12.2003 врахований відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб з 01.01.1998. Для врахування до страхового стажу періодів трудової діяльності зазначених в вищевказаній трудовій книжці необхідно надати уточнюючі довідки визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Особа матиме право на пенсійну виплату 29.09.2025 або при набутті страхового стажу.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області № 0800-0120-8/18711 від 30.03.2023, позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову у призначення пенсії від 28.03.2023 №51 (а.с.14).

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди, у зв`язку із чим призначити пенсію.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом, до страхового стажу позивача згідно записів трудової книжки від 10.07.1979 НОМЕР_3 не зараховано період з 01.12.1978 по 10.07.1979 відповідно до записів № 1-2, оскільки запис про звільнення не завірений підписом посадової особи та печаткою організації.

З цього приводу, суд зазначає, що з аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці позивача після звільнення підпису посадової особи та печатки організації не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Суд критично оцінює позицію відповідача 1 у даній справі та зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудових книжок. Відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у ній. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудових книжках.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 (справа №677/277/17), від 17.07.2018 (справа №220/989/17), від 19.12.2019 (справа №307/541/17).

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 01.12.1978 по 10.07.1979 має бути зарахований до страхового стажу, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності якої не встановлено, а тому трудову книжку позивача, слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Період роботи позивача з 01.12.1978 по 10.07.1979 в кінотеатрі «Юність» міста Бєлорєченськ підтверджується записами №№ 1-2 в трудовій книжці від 10.07.1979 НОМЕР_3 (а.с.21).

Вищезазначені відомості з трудової книжки, які підтверджують, що позивач у зазначені періоди дійсно працювала на підприємстві, відповідачем не спростовані.

Таким чином, із наведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника.

Крім того, відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Разом з цим, в оскаржуваному рішенні зазначено, що період роботи позивача з 07.09.1998 по 31.12.2003 врахований відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб з 01.01.1998.

Так, дійсно період роботи з 07.09.1998 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу позивача форми РС-право, сформованого органом Пенсійного фонду України, а відтак підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду України зарахувати вищезазначений період відсутні (а.с.41).

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.03.2023 №51 про відмови позивачу у призначенні та виплаті пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.12.1978 по 10.07.1979, у зв`язку із чим призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 21.03.2023.

Разом з цим, суд зазначає, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено ГУ ПФУ в Житомирській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., відтак зазначена сума підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань територіального органу Пенсійного фонду України який прийняв протиправне рішення - ГУ ПФУ в Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд. 7, ); Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 28.03.2023 №51.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 01.12.1978 по 10.07.1979, згідно з трудовою книжкою від 10.07.1979 НОМЕР_2 , у зв`язку із чим призначити пенсію за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 21.03.2023.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.07.2023.

Суддя Ю.В. Калашник