Справа № 200/17353/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року справа №200/17353/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 200/17353/21 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії про стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України яка полягає у відмові ОСОБА_1 у не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2015 рік;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік у сумі 2365,86 грн за 14 календарних днів;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07 листопада 2015 року по день прийняття рішення у цій справі;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України перерахувати 50% нарахованої ОСОБА_1 суми грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07 листопада 2015 року по день фактичного розрахунку родинам працівників Маріупольського ГУ ГУМВС України в Донецькій області, загиблих під час захоплення терористами адмінбудівлі Маріупольського ГУ 09 травня 2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 405 о/с був звільнений з органів внутрішніх справ.

Проте, при звільненні ГУ МВС України в Донецькій області не провело із ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Такі дії відповідача є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік.

Зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік, з 07 листопада 2015 року по 21 червня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач Головне управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій не є щорічною відпусткою у розумінні чинного законодавства. Невикористана у поточному році, така відпустка на наступний рік не переноситься.

Позивач для використання додаткової відпустки як учасник бойових дій у 2015 році не звертався.

Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України та зобов`язав відповідача виплати на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Позивачем та відповідачем МВС України рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є пенсіонером органів внутрішніх справ України за вислугою років.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 № 405 о/с звільнений з органів внутрішніх справ з посади старшого інспектора відділу дільничних інспекторів міліції Управління громадської безпеки ГУ МВС України в Донецькій області за ст. 64 А Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників ОВС України за № 19/IV/84 від 13.10.2015 позивачу надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення НОМЕР_2 від 20.10.2015.

Станом на день прийняття наказу № 405 о/с про звільнення 06.11.2015 ГУ МВС України в Донецькій області не провів із позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Позивач в порядку досудового вирішення спору звертався із відповідними запитами до Міністерства внутрішніх справ України.

19 листопада 2021 року листом за № 617р/М, управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Донецькій області надало позивачу відповідь на його запит, надавши позивачу довідки про кількість невикористаних днів додаткової відпустки, середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення.

Відповідно до довідки 642лк від 18.11.2021, виданої членом ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області, позивачу додаткова відпустка зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не надавалась.

Крім того, в даній довідці зазначено, що в 2015 році ОСОБА_1 , як учасник бойових дій з рапортом про надання додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення не звертався.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

На підставі пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 2 статті 92 Закону України № 580-VIII поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 10 статті 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Разом з тим, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про Національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення від проходження служби у Національної поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 рік.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18-а, залишеним в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, а також Верховним Судом в постанові від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік.

Тому в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Щодо нарахування та виплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статей 116, 117 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у позивача наявне право на отримання відшкодування за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, яка не виплачена позивачу при звільненні.

Між тим, на час розгляду цієї справи позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги є передчасними внаслідок того, що відповідачем не визначений та не виплачений розмір компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 рік, розрахунок суми такої компенсації відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Крім того, за приписами статті 117 КЗпП визначено обов`язок уповноваженого органу сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки, а суду не надані належні докази того, що при виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідач не виконає обов`язок, визначений ст. 117 КЗпП.

Отже в частині визначення відповідачу обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.11.2015 по 21.06.2022 рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд в межах доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зобов`язання Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, з 07 листопада 2015 року по 21 червня 2022 року з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 200/17353/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 200/17353/21 скасувати в частині зобов`язання Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік, з 07 листопада 2015 року по 21 червня 2022 року.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07 листопада 2015 року по день прийняття рішення у цій справі відмовити.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі № 200/17353/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 27 липня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 27 липня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв