Справа № 380/5721/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5721/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Коцай Г.Л.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом приватного підприємства Енерджі Стар до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови

в с т а н о в и в :

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства Енерджі Стар , місцезнаходження: 79066, м.Львів, вул.Зелена, 301 (далі позивач) до Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Костюшка, 1 (далі відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 26.09.2022 №UA209000/2022/900107/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 26.09.2022 №UA209170/2022/001148.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.06.2017 між позивачем та компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» укладено контракт поставки №ES2017/06/02-1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується продати, а покупець купити товар відповідно до інвойсів (проводи електричні ізольовані, напругою не більше 24в, оснащені з`єднувальними деталями в асортименті в кількості 19545 пар та проводи прикурювачі в кількості 4000 пар) на загальну суму 49910,30дол.США.

Позивач з метою митного оформлення товару 22.09.2022 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №UA209170/2022/074402, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації. Разом із декларацією позивач подав повний пакет документів, встановлений законодавством, які не містили жодних розбіжностей. Проте, відповідач протиправно зобов`язав позивача подати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

На думку позивача, відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості задекларованого ним товару, внаслідок чого митна вартість товару зросла.

Звертає увагу на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є визначення такої за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу України.

Зазначає, що заявлена позивачем митна вартість підтверджується інвойсом, платіжними дорученнями про сплату повної вартості товару, прайс-листом, калькуляціями ціноутворення, тощо. Зауваження митного органу щодо розбіжностей та неповноти інформації є безпідставними та не свідчать про неповноту чи недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, що вказані у поданих документах.

З огляду на викладене, позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

10.04.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Під час здійснення митного контролю відповідач опрацював інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено, що до митного оформлення подано зовнішньоекономічний контракт №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017, термін дії якого закінчився в 2017 році. А відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 контракт продовжено на 2 роки термін дії закінчився 01.06.2021. Інших додатків до контракту про продовження його терміну не подано до митного оформлення.

У пункті 3.1 зовнішньоекономічного контракту вказано, що поставка товарів здійснюється на умовах ЕХW місто Ряшів (Інкотермс 2010), проте у комерційному інвойсі від 19.09.2022 №ЕS 2022/09-183 на згадану партію товару вказані умови поставки FСА Rzezszow.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 зовнішньоекономічного контракту № ЕS 2017/06/02-1 від 02.06.2017 тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару, але в товаросупровідних документах, зокрема комерційному інвойсі від 22.09.2022 № ЕS 2022/09-185 відсутні дані щодо складових вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товару.

Транспортні послуги відповідно до наданих транспортних (перевізних) документів , а саме: рахунок - фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 21.09.2022 №2923 та заявка на транспортно-експедиційні послуги №2923 від 21.09.2022, надавалися ПП «Авант-Т», проте в накладній CMR від 19.09.2022 № б/н у графі 16 зазначений перевізник Vista Sp.z.o.o, проте жодні договори між зазначеними суб`єктами до митного оформлення не надавались.

Таким чином, Львівська митниця встановила невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

12.05.2023 суду від представника позивача надійшли пояснення на відзив, в яких він звертає увагу на те, що дія контракту №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017 автоматично продовжена сторонами до 01.06.2023, тому доводи відповідача про завершення строку дії договору є безпідставними. Крім того зазначає, що у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

17.07.2023 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він повторно звертає увагу на те, що позивач не подав жодних додатків до контракту, які б свідчили про продовження його терміну до 01.06.2023.

Також наголошує на тому, що позивач до суду разом із позовною заявою направив 8 додатків до контракту поставки №ЕS2017/06/02-1 від 2 червня 2017 року, які до митного органу не подавались. Проте правомірність рішення оцінюється на момент його прийняття. При тому, подання таких до суду, тільки підтвердило те, що декларантом не подано до митного оформлення основні документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митнго кодексу України і митна вартість не могла визначатись за основним методом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 29.03.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 15.05.2023 суд задовольнив клопотання представника відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення доказів чи позову у справі не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

02.06.2017 між позивачем та компанією «STORM-GROUP Sp.z.o.o.» укладено контракт поставки №ES2017/06/02-1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується продати, а покупець купити товар відповідно до інвойсів (проводи електричні ізольовані, напругою не більше 24в, оснащені з`єднувальними деталями в асортименті в кількості 19545 пар та проводи прикурювачі в кількості 4000 пар) на загальну суму 49910,30дол.США.

Позивач з метою митного оформлення товару 22.09.2022 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №UA209170/2022/074402, згідно з якою заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації. Разом із декларацією позивач подав документи, а саме: контракт поставки №ES2017/06/02-1 від 02.06.2017, інвойс №ES2022/09-185 від 22.09.2022, накладну CMR, копію сертифікату про походження товару, митної декларації країни відправлення, рахунку-фактури №2923 від 21.09.2022, довідки транспортних витрат № 2923 від 22.09.2022, заявки на транспортно-експедиційні послуги №2923 від 21.09.2022.

За наслідками опрацювання наданих документів відповідач надіслав повідомлення від митниці декларанту про подання додаткових документів.

На вимогу відповідача позивач подав: прайс-лист, проформу інвойс №PRES2022/07-010 від 22.07.2022, платіжне доручення №134 від 26.07.2022, договір №061117/1 про надання експедиційно-транспортних послуг від 06.11.2017, каталоги.

26.09.2022 Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900107/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 26.09.2022 № UA209170/2022/001148.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

і. Вихідні положення

Частиною другою статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень,не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржене рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Надаючи оцінку правомірності рішенню відповідача про коригування митної вартості товарів , суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються, серед іншого Митним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої згаданої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

iі. Аналіз обґрунтованості виставлення відповідачем вимоги про витребування додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості

Статею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі №809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2)наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

Оцінюючи правомірність рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900107/2 від 26.09.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.09.2022 №UA209170/2022/001148, суд враховує таке.

Суд критично оцінює доводи відповідача про завершення терміну дії зовнішньоекономічного контракту №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017.

Так, відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 контракт продовжено на 2 роки термін дії закінчився 01.06.2021.

Згідно з пунктом 12.2 зовнішньоекономічного контракту №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017 у випадку, якщо сторони після закінчення терміну дії контракту не уклали новий контракт і при цьому продовжили відносини, дія контракту автоматично продовжується на наступний період.

Сторони у справі не надали доказів, які б давали підстави для висновків про те, що дія зовнішньоекономічного контракту №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017 припинена. Поведінка сторін згаданого контракту свідчить про те, що договірні відносини між ними продовжились.

З огляду на це, суд вважає, що термін дії згаданого контракту відповідно до додатку від 01.06.2019 №4 продовжений договірними сторонами.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що у пункті 3.1 зовнішньоекономічного контракту вказано про поставку товарів, яка здійснюється на умовах ЕХW місто Ряшів (Інкотермс 2010), проте у комерційному інвойсі від 19.09.2022 № ЕS 2022/09-183 на таку партію товару вказані умови поставки FСА Ряшів.

Як вбачається з додатку №7 від 31.08.2021 до контракту №ЕS2017/06/02-1 від 02.06.2017 сторони погодили зміну умови поставки товарів з ЕХW Ряшів на FСА Ряшів.

Щодо аргументів відповідача з приводу включення відсутності даних щодо складових вартості товару, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3.3 зовнішньоекономічного контракту № ЕS 2017/06/02-1 від 02.06.2017 тара і упаковка не повертається і входить у вартість товару. Проте у товаросупровідних документах, зокрема, комерційному інвойсі від 22.09.2022 № ЕS 2022/09-185 відсутні дані щодо складових вартості товару.

Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті витрати, понесені покупцем: в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

З наведеного вбачається, що у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних їх пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Як вже встановив суд, відповідно до умов контракту витрати на пакування товару покладаються на продавця, тоді як позивач є покупцем. З огляду на те, що вартість упаковки включена до ціни, яка фактично сплачена, то у позивача відсутній обов`язок додавати вказані витрати до митної вартості товару.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2023 у справі №160/7901/18.

Суд відхиляє доводи відповідача про невідповідність у документах щодо надання транспортних послуг. Так, 06.11.2017 між позивачем та ПП «Авант-Т» укладено договір №061117/1 про надання транспортно-експедиційних послуг, відповідно до якого ПП «Авант-Т» є експедитором, а не перевізником. Тому зазначення у накладній CMR від 19.09.2022 перевізником іншого суб`єкта, а саме Vista Sp.z.o.o. не суперечить умовам договору від 06.11.2017 №061117/1 про надання транспортно-експедиційних послуг.

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що до позовної заяви долучені додатки №№1-8 до контракту, в той час як під час митного оформлення надані лише додатки №№3,4,5, оскільки такі обставини не слугували підставою для прийняття оскарженого рішення.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що позивач відповідно до вимог статей 52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей зазначених в частині третій статті 53 МК України і відповідач, враховуючи викладені обставини, не мав підстав для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.

Таким чином, суд вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900107/2 від 26.09.2022 є протиправним, у зв`язку з чим таке необхідно скасувати.

З урахуванням того, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA209170/2022/001148 є похідною від рішення про коригування митної вартості, то така також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3013,00 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов приватного підприємства Енерджі Стар до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900107/2 від 26.09.2022 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 26.09.2022 №UA209170/2022/001148.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1 на користь приватного підприємства Енерджі Стар , місцезнаходження: 79066, м.Львів, вул.Зелена, 301 судовий збір у розмірі 3013 (три тисячі тринадцять)грн 00коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 31 липня 2023 року.

Суддя А.Г. Гулик