Справа № 240/5009/20
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 липня 2023 року

м. Київ

справа № 240/5009/20

адміністративне провадження № К/990/26266/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Юрченко В.П., перевіривши касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №240/5009/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Житомирській області, третя особа - Пенсійний фонд України, про визнання протиправною та скасування податкової консультації та рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС в Житомирській області про:

-визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України за №713/6/99-00-04-06-03-06/1ПК від 20.02.2020 року;

- визнання протиправним та скасування рішення №4011/6/99-00-08-06-01-06 від 31.01.2020, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Житомирській області сформувати та направити нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) відносно нього, з урахуванням викладеного в даному рішенні, яке винесене Державною податковою службою України;

- визнання протиправним та скасування рішення №16023/6/99-00-08-06-01-06 від 13.05.2020 винесене Державною податковою службою України яким нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року №Ф-15926- 52 ГУ ДПС у Житомирській області, сформовану відносно позивача залишено без змін, а скаргу на дану вимогу - без задоволення;

- визнанням протиправними дії Головного управління ДПС у Житомирській області, щодо взяття на облік з 4 червня 2019 року позивача як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність;

- зобов`язання Головного управління ДПС у Житомирській області зняти з 4 червня 2019 року позивача з податкового обліку, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність;

- визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року №Ф-15926-52 сформовану відносно позивача в повному обсязі;

- стягнення з бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Житомирській області солідарно, на користь позивача, моральну шкоду в розмірі 25000 грн.00 коп.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України за №713/6/99-00-04-06-03-06/1ПК від 20.02.2020. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової служби України №4011/6/99-00-08-06-01-06 від 31.01.2020. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової служби України №16023/6/99-00-08-06-01-06 від 13.05.2020. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Житомирській області, щодо взяття на облік з 4 червня 2019 року ОСОБА_1 як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області зняти з 4 червня 2019 року ОСОБА_1 з податкового обліку, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року №Ф-15926-52 сформовану відносно ОСОБА_1 . У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду 12.01.2021 та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 16.09.2021 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 12.07.2022, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 задоволено позов частково. Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України за №713/6/99-00-04-06-03-06/1ПК від 20.02.2020. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Житомирській області, щодо взяття на облік з 4 червня 2019 року ОСОБА_1 як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області зняти з 4 червня 2019 року ОСОБА_1 з податкового обліку, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - самозайняту особу, яка провадить незалежну професійну діяльність. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 року №Ф-15926-52 сформовану відносно ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

21.07.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної податкової служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №240/5009/20, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Після перевірки змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що вона містить посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржником зазначено, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, у подібних правовідносинах без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 807/1650/16 та від 20.02.2018 у справі № 813/2617/15, від 02.10.2018 у справі № 804/4221/17, від 16.10.2018 у справі № 820/4461/17.

Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Верховний Суд наголошує, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акту, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку.

Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Подальше обґрунтування касаційної скарги зводиться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою фактичних обставин, та доказів наданих сторонами.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, так само, як і визначити норму права, яку на думку скаржника, застосовано судами без врахування висновків Верховного Суду, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Таким чином, пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №240/5009/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддяВ.П. Юрченко