Справа № 340/3085/22
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2023 року м. Дніпросправа № 340/3085/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Юрчука М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 року (суддя Хилько Л.І., м. Кропивницький, повний текст рішення виготовлено 02.03.2023 року) в справі №340/3085/22 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

29.06.2022 року ФОП ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі по тексту відповідач-1 або ГУ ДПС), Державної казначейської служби України (далі по тексту відповідач-2 або Казначейство), в якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь відшкодування майнової шкоди 70489,59 грн. та моральної шкоди 25000 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ФОП ОСОБА_1 через свого представника, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що шкоду діями Головного управління ДПС у Кіровоградській області йому заподіяно відмовою у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, адже контролюючий орган керувався пп.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України, що згідно до п. 128.2 ст. 128 ПК України не є податковим порушенням. Відшкодування шкоди у зв`язку з відмовою у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року можливе згідно з п. 114.2 ст. 114 ПК України, адже доведений факти вчинення. Через наявність податкової заборгованості та податкового повідомлення-рішення позивачу було відмовлено у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року. Проте доведено рішенням суду протиправність податкового повідомлення-рішення. Апелянт вказував, що відповідно до пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролююча органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових осіб. Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяне протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством, у такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій бездіяльності стосовно особи. Податковим правопорушеннями контролюючих органів є протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону. Апелянт вказував, що усі протиправні рішення, дії і бездіяльність контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, вважаються податковими правопорушеннями контролюючого органу, вчинення яких є підставою відшкодування шкоди незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб. Платник податків має право заявити вимоги про відшкодування шкоди виключно з підстав протиправності відповідного рішення, та не зобов`язаний доводити наявність (розмір) шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між податковим правопорушенням контролюючого органу та заподіяною платнику шкодою. Апелянт вказував, що пунктом 114.3 ст. 114 ПК України визначено, що шкода від неправомірних дій податківців може в себе включати (але не виключно) вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, вартість якого визначається відповідно до законодавства; додаткові витрати, понесені платником податку. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди (збитків), до складу яких віднесено додаткові витрати на сплату податків на суму 70489,59 грн. за 2021 рік, які позивач поніс через безпідставну відмову відповідача у реєстрації позивача платником єдиного податку з 12.01.2021 року. Апелянт вказує, що вважає відмову відповідача у реєстрації позивача платником єдиного податку з 12.01.2021 року безпідставною, оскільки відповідач відмовив у реєстрації позивача платником єдиного податку через наявність у позивача заборгованості зі сплати податків, яку рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року у справі N 340/924/21 скасовано. Факт не оскарження рішення про відмову у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року та добровільна сплата позивачем ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військового збору в сумі 7351,60 грн. протилежного не доводять. Апелянт вказував, що вважає доведеною наявність понесеної ним моральної шкоди, розмір якої відповідає фактичним обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових осіб. Шкода заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди. Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 ПК України, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством, у такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи. Податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення, є, зокрема, безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків. Станом на 12.01.2021 року за позивачем рахувалась заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у сумі 208089,57 грн., яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення № 0-1123 від 12.06.2020 року, приймаючи яке контролюючий орган керувався приписами ст.ст.54, 266 ПК України. Враховуючи рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року у справі №340/924/21, станом на 01.11.2022 року така заборгованість позивача у картці відсутня. Відмовляючи у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року контролюючий орган керувався пп.291.5.8 п.291.5 ст.291 ПК України, що згідно до п. 128.2 ст. 128 ПК України не є податковим порушенням, відшкодування шкоди за вчинення якого згідно з п.114.2 ст.114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення. Позивачем не оскаржено рішення про відмову у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, а за 2021 добровільно сплачено ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військовий збір в сумі 7351,60 грн., що не може вважатись заподіяною шкодою. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. В позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивач вказує, що йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з безпідставно витраченими коштами. Проте відсутні документи, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області з 12.01.2021 року.

ФОП ОСОБА_1 12.01.2021 року подав до контролюючого органу заяву № 81 про застосування спрощеної системи оподаткування на 3 групу 5% з 12.01.2021 року. Станом на 12.01.2021 року в інтегрованій картці платника податків рахувалась заборгованість в сумі 208089,57 грн., у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, про що повідомлено рекомендованим листом №45/АП/11-28-59-01 від 13.01.2021 року.

Встановлено, що ГУ ДПС у Кіровоградській області, відповідно до пп. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, згідно з пп. 266.7.2 п.266 ст. 266 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1123 від 12.06.2020 року, яким ОСОБА_1 було визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 208089,57 грн.

ОСОБА_1 оскаржив податкове повідомлення-рішення форми №0-1123 від 12.06.2020 року у судовому порядку. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року у справі №340/924/21 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0-1123 від 12.06.2020.

Перебуваючи на загальній системі оподаткування за 2021 рік ФОП ОСОБА_1 було задекларовано суму одержаного доходу 501625,15 грн.; витрати, пов`язані із господарською діяльністю 11518 грн.; суму чистого оподаткованого доходу 490106,92 грн.

За 2021 рік сплачено ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військовий збір в сумі 7351,60 грн.

З 01.01.2022 року ФОП ОСОБА_1 на підставі його заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 10.12.2021 року, зареєстровано платником єдиного податку на 3 групу 5% (а.с.63-66).

ФОП ОСОБА_1 вважає, що оскільки судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-1123 від 12.06.2020 року про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 208089,57 грн., що у свою чергу було підставою для відмови йому у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, він поніс додаткові витрати зі сплати податків на загальну суму 70489,59 грн. (95570,85 грн. (ПДФО + військовий збір) 25081,26 грн. (5% з суми одержаного доходу (501625,15 грн.).

Згідно з п. 21.3 ст. 21 ПК шкода, завдана платнику податків неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи контролюючого органу, відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для фінансування цього органу, незалежно від вини цієї особи.

Згідно пунктів 114.1 114.4 ст. 114 ПК України особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди. Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо); документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням (крім сум, що підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат згідно із процесуальним законодавством) незаконних (протиправних) рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (юридичний супровід, не пов`язаний із захистом, наданим адвокатом, відрядження працівників або представників платника податку, залучення експертів, отримання необхідних доказів, виготовлення копій документів тощо). Сума такого відшкодування не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне судове рішення або рішення іншого органу, у передбачених законом випадках. Шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.

Згідно п. 128.2 ст. 128 ПК України податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення, є: прийняття незаконного рішення, а так само вчинення незаконних діянь (дій або бездіяльності) контролюючим органом та/або його посадовими (службовими) особами, що призвели до безпідставної відмови в набутті, а так само до безпідставної втрати особою статусу платника податку або платника одного з податків, набуття та/або анулювання (втрата) якого відбувається за рішенням контролюючого органу; невнесення або несвоєчасне внесення контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та/або порушення строків початку проведення камеральної перевірки, передбаченої пунктом 200.10 статті 200 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу, - перевірки, зазначеної у такому пункті, якщо за результатами таких протиправних діянь було порушено строки повернення сум бюджетного відшкодування; прийняття посадовими (службовими) особами контролюючого органу рішення про використання майна, визначеного пунктом 87.3 статті 87 цього Кодексу, як джерела погашення грошового зобов`язання або податкового боргу платника податків; перешкоджання посадовими (службовими) особами контролюючого органу звільненню майна особи з-під режиму тимчасового затримання; незаконне застосування посадовими (службовими) особами контролюючого органу арешту майна або коштів на рахунках; безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків.

ФОП ОСОБА_1 вважає, що податкове повідомлення-рішення №0-1123 від 12.06.2020 року, яке скасоване рішенням суду, було підставою для відмови йому у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, через що він допустився переплати податків та обов`язкових зборів протягом 2021 року. Як причину збитків та переплати податків та обов`язкових зборів протягом 2021 року вважає незаконною відмову у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року. Натомість суд звертає увагу, що таку відмову та дії контролюючого органу не оскаржив. Відсутній доведений факт прийняття незаконного рішення щодо відмови у реєстрації платником єдиного податку.

Суд зазначає, що непідтверджене безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків. Оскільки на час відмови у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року за позивачем рахувалась податкова заборгованість.

Згідно статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові від 13.07.2023 року у справі № 460/5153/21 Верховний Суд сформував правову позицію, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Вищеприведеної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, про що вказано у постанові від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У випадку стягнення з Державного бюджету України відшкодування майнової шкоди 70489,59 грн., розмір такої шкоди має бути доведеним.

Відсутнє доведення неправомірні дії ГУ ДПС у Кіровоградській області щодо відмови ФОП ОСОБА_1 у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року. Невстановлений причинний зв`язок між діями ГУ ДПС у Кіровоградській області (які не визнані незаконними) і заявленою позивачем шкодою. Позивачем не оскаржено рішення про відмову йому у реєстрації платником єдиного податку з 12.01.2021 року, та за 2021 рік добровільно сплачено ПДФО в сумі 88219,25 грн. та військовий збір в сумі 7351,60 грн.. Добровільна сплата податків не може вважатись заподіяною шкодою.

У постанові від 18.02.2020 року у справі №815/7279/15 Верховний Суд прийшов до висновку, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Наявність збитків доказується позивачем.

Позивач вказує, що від дій ГУ ДПС у Кіровоградській області та Державної казначейської служби України зазнав моральних страждань, вважає доведеними завдання йому моральних страждань обставинами справи.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позові та апеляційній скарзі позивач не надводить підстави, не пояснює в чому виразились моральні страждання та моральна шкоду. Не можливо встановити причинний зв`язок необхідності стягнення моральної шкоди з необхідністю на його думку стягнення майнової шкоди. Моральна шкода визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, виходячи з цього суд вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлений розмір моральної шкоди, не доведено наявність у минулому моральних страждань саме через дії державного виконавця.

Позивач не надає об`єктивних доказів морального розладу, психічного захворювання спричиненого протиправними діями відповідачів, зокрема відсутні лікарські документи, рецепти лікарів на заспокійливі засоби, докази лікування від психічних розладів тощо. Не обґрунтовано заявлену суму, яку позивач просить стягнути з Державного бюджету України як суму моральної шкоди. Не вказано та не надано докази в яких діях виразились моральні страждання, психічні розлади тощо та які витрати вчинила позивача для уникнення моральних страждань. Відсутні задокументовані, медично підтверджені висновки наявності у ОСОБА_1 моральних, психічних розладів.

При ухваленні рішення у частині вирішення питання щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 22.07.2022 року у справі № П/811/4240/14, від 18.02.2021 року в справі №420/7423/19, від 25.03.2021 в справі №520/4577/19, від 13.05.2021 року у справі № 320/2523/19, від 18.01.2021 року у справі № 826/12941/15, від 21.10.2020 року у справі № 580/1881/19, від 02.09.2020 року у справі № 1340/4056/18, від 18.06.2020 року у справі №339/183/16-а, від 18.12.2019 року у справі №826/18484/16, від 18.11.2019 року у справі №820/5044/18, від 18.11.2019 року у справі №1340/4560/18.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 року в справі №340/3085/22 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, відповідно до ст., ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова