Справа № 400/690/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 р. № 400/690/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, проспект Перемоги, 14, м.Київ,01135,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 09.01.2023 № 336618,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу №336618 від 09.01.2023 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що до нього застосовано штраф як до суб`єкта господарювання, яким він не є. Відтак, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки вона прийнята на підставі матеріалів, які складені без встановлення належного суб`єкта відповідальності.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечує та зазначає, що згідно акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідки про зважування, позивачем допущено перевищення вагових обмежень.

Позивач подав відповідь на відзив.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач є власником транспортного засобу марки DAF , модель XF 105.460, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHWARZMULLER, модель SPA-3E, д/н НОМЕР_2 .

21.10.2022 року на а/д М-28 «Одеса - Южне» 40 км. + 639 м. посадовими особами Укртрансбезпеки проведено перевірку автомобілю марки DAF , модель XF 105.460, д/н НОМЕР_1 з напівпричепом марки SCHWARZMULLER, модель SPA-3E, д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 (далі - позивач), який є їх власником.

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки № 346775 від 21.10.2022р., в якому зафіксовано порушення вимог абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - під час надання послуг з перевезення вантажу згідно з ТТН №4844 від 20.10.2022р. перевищення навантаження на строєну вісь від 5% до 10%.

Згідно складених працівниками відповідача акту № 0072487 від 21.10.2023р. про перевищення транспортним засобам нормативно-вагових параметрів та роздруківки проведеного зважання навантаження на першу вісь склало - 6,650т., на другу вісь - 9,600т., на строєну вісь - 25,900т. (8,900т. + 8,500т. + 8,500т.), загальна вага транспортного засобу з вантажем - 42,150т. Вантаж - пшениця.

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області № 336618 від 09.01.2023 року до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500 грн., за порушення вимог абз. 14 ч. 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Відповідно п. 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (надалі - Порядок № 1567), під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 48 Закону "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З оскаржуваної постанови від 09.01.2023 року №336618 вбачається, що адміністративно-господарська санкція застосована до позивача в зв`язку з порушенням Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 14 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Постановою Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області № 336618 від 09.01.2023 року до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500 грн.

При цьому, основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання визначено Господарським кодексом України (надалі - ГК України).

Відповідно до ч.І ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько- правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частинами 1-4 ст. 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Частиною 1 ст. 239 ГК України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема, адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, можна дійти висновку про те, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Тобто, адміністративно-господарський штраф може застосовуватися виключно до суб`єкта господарювання.

При цьому, перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно частини 1, 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, застосування відповідним органом державної влади адміністративно- господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» можливе лише до суб`єкта господарювання, а саме до фізичної особи-підприємця або юридичної особи.

ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ станом на 04.01.2023 р. а тому відповідачем безпідставно накладений на нього адміністративно-господарський штраф.

Суд зазначає, здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно- вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 (далі - Порядок № 879).

У відповідності до пп. 2, 3 п. 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Суд зазначає, що перевіркою встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження для контейнеровозів на строєну вісь (навантаження склало 25,900т. при нормі 24т).

З цього приводу суд зазначає, що транспортний засіб позивача перевозив подільний сипучий вантаж - пшеницю. При цьому, з урахуванням ваги самого транспортного засобу, загальна маса транспортного засобу з вантажем згідно результатів зважування в місці проведення габаритно-вагового контролю становила 42,150т., тобто не перевищила дозволеної норми в 42,840т. (42,000т.+ 2%). На жодному промисловому об`єкті на території України відсутні ваги, що визначають навантаження на кожну вісь транспортного засобу під час його навантаження. Визначається лише загальна маса транспортного засобу на автомобільних вагах у вигляді платформи, на яку поміщається увесь транспортний засіб. Тобто перевізник позбавлений фізичної можливості провести зважування кожної вісі транспортного засобу в місті завантаження, водій він може контролювати навантаження лише загальної маси транспортного засобу. Більше того, навіть якщо б теоретично завантаження відбулося з вірним розподіленням на вісі. Як позивач зможе зафіксувати сипучий або рідкий вантаж в кузові транспортного засобу. Через декілька кілометрів руху вантаж в кузові транспортного засобу змінить розподіл навантаження на вісі, і в пункті габаритно-вагового контролю будуть інші показники. Вина водія (перевізника) при цьому відсутня.

Оскільки транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж, який є рухомим під час маршруту транспортного засобу, його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування (в якій би був передбачений реальний відсоток похибки навантаження на вісі для сипучих вантажів), з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень.

Згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності перевізника складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 07.02.2018 р. по справі №К/9901/3278/17.

Сипучий вантаж здатен під час руху змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, що унеможливлює отримання відповідного дозволу перевізником вже під час перевезення вантажу та виключає в його діях будь-яку вину як один із складових елементів правопорушення.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачою відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Суд вказує, що виходячи зі змісту актів перевірки, довідки зважування неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно- вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортних засобів позивача, який відсоток похибки таких ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію) та мають сертифікати відповідності тощо.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати в даній справі складаються з судового збору, який позивач сплатив у розмірі 1073,60 грн. та витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 30.01.2023р. (з додатком № 1), актом наданих послуг від 31.01.2023р., квитанцію до прибуткового ордеру № 1 від 30.01.2023р.

У відповідності до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (проспект Перемоги, 14,Київ,01135 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу від 09.01.2023р. за № 336618, винесену Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_4 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник

Рішення складено в повному обсязі