Справа № 160/9845/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2023 року Справа № 160/9845/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
09 травня 2023 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-281337-55 У від 06.11.2020 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
З огляду на вищевикладене, представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 травня 2023 року для розгляду адміністративної справи №160/9845/23 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Згідно з даними інформаційних систем ДПС України, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 23.04.1996 перебувала на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ (м.Кам`янське), як фізична особа - підприємець у статусі - «основний платник» на загальній системі оподаткування.
Відповідно до актуальних відомостей інформаційної системи податкового органу та пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 по 26.05.2021 була платником єдиного внеску, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування.
Відповідно даних АІС «Податковий блок» 26 травня 2021 року було внесено запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою. Перебуває в 11 стані - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).
Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено низку змін до Закону №2464, які набувають чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами -підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
Так, з 01 січня 2017 року на підставі пункту 2 частини першої статті 7 та частини п`ятої статті 8 Закону №2464 фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування нараховують та сплачують єдиний внесок у розмірі 22 відсотка на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі не отримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, дані особи зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Також, з 01 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону №2464 внесені Законом України від 03 жовтня 2018 року №2148-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», зокрема в частині термінів сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями.
Так, відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464 з січня 2018 року зазначена категорія платників зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Представник відповідача вказує, що в ІКП ФОП ОСОБА_1 відображені щоквартальні нарахування за 2017-2020 роки.
Станом на 30 травня 2023 року нарахований єдиний внесок не сплачено.
У зв`язку з наявністю заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 року №Ф-281337-55У.
Отже, податковий орган вважає, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана вимога винесена правомірно.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
З 1997 року ОСОБА_1 не здійснює підприємницької діяльності.
Із записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 18 вересня 1996 року, вбачаються наступні періоди її роботи у ВАТ "Дніпровському металургійному комбінаті ім.Ф.Е.Дзержинського":
- Запис №15 - на підставі наказу №421 від 02 квітня 2015 року, ОСОБА_1 , у зв`язку із удосконаленням структури управління комбінатом, переведена у ВАТ "Дніпровському металургійному комбінаті ім.Ф.Е.Дзержинського" на посаду "Інженера ІІ категорії бюро по роботі з персоналом".
- Запис №16 - на підставі наказу №84 від 25 січня 2017 року - ВАТ "Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" перейменовано на ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат".
- Запис №17 - на підставі розпорядження про переведення №2164 від 17 грудня 2018 року, ОСОБА_1 , призначена на посаду "Провідний інженер бюро по роботі з персоналом відділу кадрів".
- Запис №18 - на підставі розпорядження про переведення №1187 від 16 червня 2021 року, ОСОБА_1 , переведена в управління підбору та комплектації персоналу на посаду "Провідний інженер бюро по роботі з персоналом відділу кадрів".
Відповідно до актуальних відомостей інформаційної системи податкового органу та пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 по 26.05.2021 була платником єдиного внеску, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування.
- 8448,00 грн. - єдиний внесок нарахований за 2017 рік (термін сплати 09.02.2018);
- 2457,18 грн. - єдиний внесок нарахований за І квартал 2018 року (термін сплати 19.04.2018);
- 2457,18 грн. - єдиний внесок нарахований за II квартал 2018 року (термін сплати 19.07.2018);
- 2457,18 грн. - єдиний внесок нарахований за III квартал 2018 року (термін сплати 19.10.2018);
- 2457,18 грн. - єдиний внесок нарахований за IV квартал 2018 року (термін сплати 21.01.2019);
- 2754,18 грн. - єдиний внесок нарахований за І квартал 2019 року (термін сплати 19.04.2019 року);
- 2754,18 грн. - єдиний внесок нарахований за II квартал 2019 року (термін сплати 19.07.2019 року);
- 2754,18 грн. - єдиний внесок за III квартал 2019 року (термін сплати 21.10.2019);
- 2754,18 грн. - єдиний внесок за IV квартал 2019 року (термін сплати 20.01.2020);
- 2078,12 грн. - єдиний внесок за І квартал 2020 року (січень - лютий 2020 року) (термін
- 1039,06 грн. - єдиний внесок за II квартал 2020 року (червень 2020 року) (термін сплати 20.07.2020);
- 3178,17 грн. - єдиний внесок за III квартал 2020 року (термін сплати 19.10.2020);
- 2200,00 грн. - єдиний внесок за IV квартал 2020 року (жовтень, листопад 2020) (термін сплати 19.01.2021);
Відповідно даних АІС «Податковий блок» 26 травня 2021 року було внесено запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою. Перебуває в 11 стані - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).
У зв`язку з несплатою нарахованого єдиного внеску, згідно ІКП 71040000 за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 станом на 30 травня 2023 року обліковується борг (недоїмка) у сумі 37 788,74 гривень.
06 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-525-57У.
У зв`язку із наявністю заборгованості з єдиного внеску та керуючись пунктом 4 статті 25 Закону №2464, відповідачем сформовано узгоджену податкову вимогу №Ф281337-55У від 12 лютого 2022 року.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
За змістом статті 2 Закону №2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464, з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
У іншому випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Таким чином, інше тлумачення норм Закону №2464-VІ щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Отже, для вірного визначення статусу фізичної особи, яка зареєстрована підприємцем і при цьому виконує найману працю, як працівник за якого сплачує ЄСВ саме роботодавець необхідно перевірити обставини щодо:
- наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця;
- здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок;
- нарахування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 у спірний період з 2017 року по 2020 року (включно), за який їй нараховано мінімальний страховий внесок з ЄСВ, дійсно була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку в органах ДПС України.
При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 02 квітня 2015 року по 26 червня 2021 року постійно працювала у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" як найманий працівник.
Робота позивача у ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" з 02 квітня 2015 року по 26 червня 2021 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наступних документів:
- трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 18 вересня 1996 року ( Записи №15-19);
- формою індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 ОК-7 за період з 2011 по 2020 роки;
- формою індивідуальних відомостей про застраховану особу - ОСОБА_1 ОК-5 за період з 1999 по 2023 роки;
Таким чином, позивач у період з 2017 по 2020 роки постійно працювала на підприємстві, де за неї сплачувались обов`язкові платежі як за найманого працівника, крім того, у вказаний період позивач не здійснювала підприємницької діяльності та не отримувала прибутку від такої діяльності.
Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання нею доходу, у зв`язку із тим, що позивач з 1999 року була працевлаштована, як найманий працівник у "Дніпровському металургійному комбінаті ім.Ф.Е.Дзержинського", за яку роботодавцем сплачуються відповідні податки, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.
Отже, ГУ ДПС у Дніпропетровській області протиправно нараховано єдиний внесок у період з I кварталу 2017 року по IV квартал 2020 року (включно), оскільки у вказаний період позивач не здійснювала підприємницьку діяльність, а фактично працювала найманим працівником.
Частиною 1 статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оскільки матеріали справи свідчать про відсутність у позивача, як у фізичної особи-підприємця, обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску за період з I кварталу 2017 року по IV квартал 2020 року (включно), а відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували викладене, суд дійшов висновку про те, що спірна вимога прийнята протиправно та підлягає скасуванню.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник