Справа № 320/11914/23
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року м.Київ справа №320/11914/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Тернопільської митниця про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство «БУДПОСТАЧ» (далі позивач) з адміністративним позовом до Тернопільської митниці (далі відповідач), - про скасування рішення від 23.01.2023 №UA403020/2023/000067/2 про коригування митної вартості (далі оскаржуване рішення).

08.05.2023 Київським окружним адміністративним судом було винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання. 17.05.2023, відповідно до довідки секретаря судового засідання у справі відповідача було повідомлено відкриття провадження у справі та зміст зазначеної вище ухвали.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вважає оскаржене рішення таким, що ґрунтується на неправдивих даних, протиправних діях, таким, що прийняте з грубим порушенням митного законодавства України, а наведені в ньому факти не підтверджені документально, не відповідають дійсності та фактичним обставинам.

Станом на 27.07.2023 від відповідача не надходило жодного документу щодо заявленого позову, як і жодних процесуальних документів. Відзиву відповідач щодо заявленого позову суду не подавав. Відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень проігноровану дану справу, як і процесуальний обов`язок визначений ч.2 ст.77 КАС України щодо доведення правомірності оскаржуваного рішення.

Як наслідок суд при розгляді даної справи застосовує положення ч.6 ст.77 та ч.6 ст.162 КАС України та вирішує справу за наявними матеріалами. Окрім того суд враховує, що 18.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання позивача про прискорення розгляду справи.

Дослідивши матеріали судової справи, суд встановив наступне.

23.01.2023 Тернопільська митниця (надалі відповідач) прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA403020/2023/000067/2 (див. додаток 19) (надалі спірне рішення), яким визначила митну вартість імпортованих ПП «Будпостач», , (надалі позивач) товарів гвинти (надалі товар) за резервним методом, в результаті якого було збільшено митні платежі в розмірі 354 267,91 грн.

Оскаржуваному рішенню передували наступні обставини.

23.06.2017 між позивачем (далі в т.ч. покупець) та компанією CHINFAST CO.,LTD (Китай) (далі в т.ч. продавець) було укладено контракт № 924 відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець купує товари (кріплення) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

24.02.2020 для організації перевезення товару позивач уклав з ТОВ «Мерск Україна Лтд»

(далі експедитор) договір транспортного експедирування №UA00072711.

06.01.2022 продавцем було виписано проформу інвойс №22CF01-033BUD.

14.01.2022 на підставі контракту № 924 позивач платіжним дорученням № 27 перерахував продавцю кошти, як передоплату за товар, в розмірі 25 288,34 доларів США.

14.02.2022 для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Маегек А/Б (Данія) (далі перевізник) договір №ІІА00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

14.10.2022 продавець надав позивачу прас-лист та комерційну пропозицію щодо ціни імпортованих товарів.

14.10.2022 продавець виписав позивачу інвойс №22СР14077 на загальну суму 38 663,92 доларів США та пакувальний лист до вказаного інвойсу.

02.11.2022 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 222577430.

25.11.2022 на товари вказані в інвойсі був виписаний сертифікат походження № 22С3304А0465/01130.

22.12.2022 на підставі контракту № 924 позивач платіжним дорученням № 869 перерахував продавцю кошти, як оплату за товар, в розмірі 87 117,47 доларів США.

21.12.2022 перевізник виписав позивачу для оплати транспортних витрат інвойс № та 04.01.2023 - інвойс№.

21.12.2022 експедитор виписав позивачу для оплати рахунок - фактуру на оплату транспортних витрат від № .

05.01.2023 експедитор виписав довідку про транспортні витрати № 24, згідно з якою розмір транспортних витрат по перевезенню вантажу за територією України становить 147 956,37 грн. та 3 283,87 доларів США, а також про те що вантаж не страхувався.

10.01.2023 на позивач платіжним дорученням №31 здійснив оплату транспортних послуг перевізнику.

Відповідно до залізничних накладних УМВС від 07.01.2023 №№, товари залізничним транспортом були доставлені до відповідача.

23.01.2023 АТ «Сенс Банк» виписав довідку №2954-17.3/2023 про розмір сум перерахованих перевізнику.

23.01.2023 позивач подав відповідачу митну декларацію № 23иА53112 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 38 663,92 доларів СІІІА.

Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації № 231ІА53и2 (див. додаток 16) декларант додав передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації та у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № ІІА403020/2023/000082 (див. додаток 20), виписаної відповідачем, а саме: 1) контракт від 23.06.2017 № 924 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього; 2) договори від 24.02.2020 № ІІА00072711, від 14.02.2022 № ІІА00072649 для перевезення товарів до України; 3) прайс лист від 14.10.2022 щодо ціни товарів; 4) комерційну пропозицію від 14.10.2022 щодо ціни товарів; 5) інвойс від 14.10.2022 № 22СБ14077 для оплати товарів позивачем; 6) пакувальний лист від 14.10.2022; 7) платіжні доручення від 14.01.2022 № 27 та від 22.12.2022 № 869 про оплату товару; 8) коносамент від 02.11.2022 № 222577430; 9) сертифікат походження від 25.11.2022 № 22С3304А0465/01130; 10) інвойси від 21.12.2022 №№ , та від 04.01.2023 № для оплати наданих транспортних послуг; 11) довідку про транспортні витрати від 05.01.2023 № 24; 12) залізничні накладні УМВС від 07.01.2023 № № , .

23.01.2023 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення № 845545, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні(перевізні) документи; 4) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) копію митної декларації країни відправлення; 6) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

23.01.2023, у відповідь на повідомлення, позивач направив до митного органу лист № М472/23-1 (див. додаток 18), у якому повідомив про необґрунтованість вимоги позивача про надання додаткових документів та незважаючи на протиправність витребування додаткових документів, направив відповідачу: 1) додаткову угоду від 14.10.2022 № 8/1 до контракту від 23.06.2017 № 924; 2) комерційну пропозицію продавця від 14.10.2022; 3) бухгалтерську документацію позивача - видаткові накладні; 4) платіжне доручення від 10.01.2023 № 31; 5) довідку АТ «Сенс Банк» від 23.01.2023 № 2954-17.3/2023; 6) відомості з мережі Інтернет щодо ціни товару на ринках у Китаї.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для підтвердження заявленої митної вартості декларант додав всі наявні документи, передбачені ч.2 ст. 53 МК України, а саме: контракт від 23.06.2017 № 924 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього; інвойс від 14.10.2022 № 22CF14077 для оплати товарів позивачем; договори від 24.02.2020 № UA00072711, від 14.02.2022 № UA00072649 для перевезення товарів до України; платіжні доручення від 14.01.2022 № 27 та від 22.12.2022 № 869 про оплату товару; прайс лист від 14.10.2022 щодо ціни товарів; комерційну пропозицію від 14.10.2022 щодо ціни товарів; коносамент від 02.11.2022 № 222577430; інвойси від 21.12.2022 №№ , та від 04.01.2023 № для оплати наданих транспортних послуг; довідку про транспортні витрати від 05.01.2023 № 24; залізничні накладні УМВС від 07.01.2023 № № , .

Декларація митної вартості не подавалася, оскільки поставка товарів не має ознак, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу. Товари не страхувалися, тому страхові документи не подавалися. Імпорт товарів не підлягає ліцензуванню, тому ліцензія на імпорт також не подавалася.

Крім цього, відповідачу були надані інші документи, що підтверджували митну вартість: пакувальний лист від 14.10.2022; сертифікат походження від 25.11.2022 № 22С3304А0465/01130; платіжне доручення від 10.01.2023 № 31 про оплату транспортних послуг; довідку AT «Сенс Банк» від 23.01.2023 № 2954-17.3/2023 про порядок оплати транспортних витрат перевізнику; бухгалтерську документацію позивача - видаткові накладні; відомості з мережі Інтернет щодо ціни товару на ринках у Китаї.

23.01.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №ІІА403020/2023/000067/2, в якому вказав, що митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо визнаної митної вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД від 02.11.2022 1/А204020/2022/028395 на рівні 1,93 дол. США/кг.

23.01.2023 відповідач виписав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА403020/2023/000082.

24.01.2023 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією №23UА17U9, по якій було надмірно сплачено митні платежі: мито 68 128,44 грн., ПДВ 286 139.47 грн., всього на загальну суму 354 267,91 грн.

При проведенні контролю правильності визначення позивачем митної вартості, відповідач, не вказуючи на вичерпні підстави ч.3 ст.53 Митного кодексу України, зобов`язав декларанта надати додаткові документи. Зокрема, відповідач як на підставу для витребування додаткових документів не вказав, що подані позивачем до перевірки документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант на письмову вимогу митного органу зобов`язаний протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

В електронному повідомленні від 23.01.2023 №845545 відповідач не навів жодних обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, не навів доказів того, що надані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач також в електронному повідомленні від 23.01.2023 №845545 не обґрунтував причини витребування додаткових документів, не зазначив конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, чим грубо порушив приписи ч. З ст. 53 Митного кодексу України.

З 2. Стосовно вимоги у повідомленні про надання копії митної декларації країни відправлення, то ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів законодавцем не віднесено митну декларацію країни відправлення. І лише, у випадку коли митний орган виявив підстави, передбачені ч. З ст. 53 МК України відповідачу надано право витребувати копію митної декларації країни відправлення.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що на вимогу митного органу не подано страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування», то у наданих відповідачу документах, а саме в довідці про транспортні витрати від 05.01.2023 № 24 зазначено, що вантаж не страхувався. Однак відповідач не застосував п.3 ст.53 Митного кодексу України, відповідно до якого за відсутності страхування документи щодо страхування не надаються митному органу, - декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування, якщо таке здійснювалось.

Стосовно відомостей у оскаржуваному рішенні про те, що «за результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано митну формальність за кодами « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів» та було згенеровано « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів», позивач вказує, на те, що то в силу вимог ч.3 ст. 53 МК України митний орган уповноважений витребувати додаткові документи виключно з трьох підстав: документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; документи мають наявні ознаки підробки; документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Позивач вказує і судом не спростовано, що згенеровані системою управління ризиками Форми митного контролю не можуть бути підставою для витребування додаткових документів, оскільки виключно на підставі ч.3 ст. 53 МК України митний орган може витребувати додаткові документи.

Стосовно відомостей у оскаржуваному рішенні про те, що: «декларантом надіслано лист від 23.01.2023 №М472/23-1 та повідомлено митний орган про неможливість надання додаткових документів.», позивач повідомляє і це не спростовано судом, що до листа від 23.01.2023 №М472/23-1 позивачем було додано: комерційну пропозицію продавця від 14.10.2022; додаткову угоду від 14.10.2022 №8/1 до контракту від 23.06.2017 №924; платіжне доручення від 10.01.2023 №31; довідку АТ «Сенс Банк» від 23.01.2023 №2954-17.3/2023; бухгалтерську документацію позивача - видаткові накладні; відомості з мережі Інтернет щодо ціни товару на ринках у Китаї.

З матеріалів справи слідує, що відповідач в електронному повідомленні від 23.01.2023 №845545 зобов`язав позивача надати додаткові документи, проте, не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити, чим необґрунтовано обмежив позивача в можливості довести митному органу правильність визначення митної вартості товару за основним методом.

Суд приймає за доведені обставини позивача та погоджується з доводами позивача, що за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Отже, відповідач електронним повідомленням витребував додаткові документи без зазначення сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та протиправно вчинив наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також з матеріалів справи слідує, що відповідач не вказав обсяг партії, умови поставки, комерційні умови товарів, взятих за основу при визначенні митної вартості. Так відповідач у спірному рішенні зазначив: «Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо визнаної митної вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД від 02.11.2022 ІІА204020/2022/028395 на рівні 1,93 дол. США/кг.».

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України. Згідно із статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи. (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 Митного кодексу України).

Крім цього, відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Водночас, суд звертає увагу на те, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Право витребовувати додаткові документи не означає безапеляційного неврахування наданих під час проведення консультацій документів та в процедурі підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються.

З аналізу приведених норм також вбачається наявність у митного органу обов`язку зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Крім того, для витребування доказів на спростування наявності впливу взаємозв`язку покупця та продавця на митну вартість задекларованого товару митниця зобов`язана обґрунтувати обставини, які свідчать про ймовірність існування такого взаємозв`язку.

Тобто, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів. А саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують число визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналіз викладених статей свідчить про обов`язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 (справа №21-498а15).У даній справі судом не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено, що «у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні».

Відповідачем, всупереч наведеним вище положенням Митного кодексу України, при надсиланні запиту щодо надання додаткових документів на підставі ч. 4 ст. 53 МК України не було наведено жодних обґрунтувань щодо конкретних обставин, на підтвердження яких було витребувано додаткові документи.

З правових норм (частини 2, 4, 5, 10 ст. 58 Митного кодексу України) вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Виходячи з цього, судом встановлено, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано достатню кількість документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, оскільки витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Відсутність витребуваних відповідачем додаткових документів не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що, в свою чергу, підтверджується наданими до митного оформлення документами. Крім того, неподання позивачем (декларантом) запитуваних відповідачем документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості.

Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне. Матеріали справи свідчать та встановлено судом, що за основу для коригування митної вартості товару за резервним методом митним органом взято визнану митну вартість товару - товару оформленого за митною декларацією від 02.11.2022 №UA204020/2022/028395 з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер вказаних митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

На підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів Відповідач зобов`язаний у своєму рішенні навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Відсутність таких порівнянь свідчить про порушення останнім ч.2 ст. 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17), від 08.02.2019 року в справі №825/648/17 (№ К/9901/16592/18), від 21.01.2020 у справі №812/2336/14 (К/9901/11084/18).

Відповідно до частин 5, 6 Митного кодексу України, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. При цьому, виключно У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч.8 ст. 57 МК України).

Також суд бере до уваги правову позицію суду касаційної інстанції, на яку звертає увагу позивач в позовній заяві. У постанові Верховного Суду від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, адміністративне провадження № К/9901/45484/18 зазначено: «Основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов 'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (надалі МК України) (ст. 53) заборонено».

Вищевказана позиція узгоджується з пунктом 2 Висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятої до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2 (надалі - Висновки Узагальнення, взятої до відома Постановою Пленуму В АСУ від 13.03.2017 № 2) та рекомендовано суддям адміністративних судів враховувати узагальнення під час ухвалення рішень у справах відповідної категорії, який передбачає: «На виконання такого принципу державної митної справи, як принцип додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, митний орган повинен обґрунтувати причини витребування додаткових документів у разі, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари».

У пункті 5 Висновків Узагальнень, взятих до відома Постановою Пленуму ВАСУ від 13.03.2017 №2, зазначено, що: «якщо, за твердженням декларанта, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту».

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, оскаржуване рішення відповідача оцінюється судом, виходячи з доведеності тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені митним органом у спірному рішенні та вимог, які висувалися позивачу у зв`язку з митним оформленням, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Митного кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Судом встановлено, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом. Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена, внаслідок чого спірне рішення про коригування митної вартості підлягає визнанню протиправним та скасуванню

Суд дійшов висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень. Відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а отже позовні вимоги - є обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальній сумі 5 314 ,03 грн. згідно з платіжним дорученням №1172 від 27.01.2023, а тому позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 5 314 ,03 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці від 23.01.2023 № І! А403020/2023/000067/2 про коригування митної вартості товарів.

3. Стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5314 (п`ять тисяч триста чотирнадцять) гривень 03 (три) копійки за рахунок бюджетних асигнувань суб єкта владних повноважень Тернопільської митниці на користь ПП «Будпостач» ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.