Справа № 280/3458/23
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Справа № 280/3458/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1.Визнати протиправними та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2022 р. №297 щодо виведення у розпорядження командира ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з січня 2023 року по дату винесення рішення по справі.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з січня 2022 по дату фактичного виконання рішення суду.

Також просить, стягнути з відповідача судові витрати.

Позовну заяву подано представником позивача адвокатом Неживим А.В., на підтвердження повноважень наданий ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1173842 від 26.05.2023

Позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.1, п.12 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства в день отримання безпосереднього поранення - 19 жовтня 2022 року, позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини в зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні. Позивач перебуває до цього часу на лікуванні після отримання тяжкого поранення, однак відповідачем не проведено в повному обсязі нарахування та виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 000,00 гривень на місяць. Таку бездіяльність відповідача вважає порушенням його права на належне грошове забезпечення та соціальний захист. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені докази (за наявності): копію наказу про виведення в розпорядження, а також документів, що стали підставою для його видачі; копії наявних матеріалів службових розслідувань, які мали місце за час проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій часині НОМЕР_1 ; копії актів службових розслідувань та наказів щодо притягнення до дисциплінарної або постанов щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ; копії витягів з єдиного реєстру досудових розслідувань у випадку наявності кримінальних проваджень відносно ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 ; копію ухвали суду щодо обрання запобіжного заходу/усунення від посади ОСОБА_1 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ; довідку про розмір та складові грошового забезпечення позивача, з обов`язковим зазначенням дати фактичних виплат, складових виплачених сум.

Відповідач 20.06.2023 надав до суду відзив, у якому заперечує проти даного позову в повному обсязі, вважає, що позивачем не доведені вимоги по даній справі, а тому не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 19.10.2022 виведено у розпорядження солдата ОСОБА_1 , однак, 07.01.2023 позивач прибув у розташування свого підрозділу та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 за №12 позивача повернуто з розпорядження та призначено на посаду. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 1 1.03.2023 за №70 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження. За таких обставин, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2022 за №297, щодо виведення у розпорядження солдата ОСОБА_1 не діє. Для отримання військовослужбовцем додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень або до 30000 грн., визначеним переліком документів має бути підтверджена його безпосередня участь у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів. У даній справі таких підтверджень позивачем до суду не надано. У лютому 2023 року позивачу виплачено: 22 877,42 - додаткова грошова винагорода за 24 доби січня 2022 року з розрахунку 30 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №741, 22 241,94 грн - додаткова грошова винагорода за 7 діб січня 2022 року з розрахунку 100 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2023 №741. Виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року №168 за лютий, березень, квітень 2023 року не здійснювалась, в зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказах командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2023 №1409, від 05.04.2023 №2602, від 05.05.2023 №3766. Вважає, що позовна вимога в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення - нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з січня 2023 по дату фактичного виконання рішення суду є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 №131 проходить службу у складі Військової частини НОМЕР_1 .

21.09.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №269 позивач призначений на посаду старшого водія 1 відділення протитанкових керованих ракет 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 14 годині 20 хвилин, під час бойових дій поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил рф внаслідок артилерійського обстрілу ОСОБА_1 було поранено, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.05.2023 №1474, первинною медичною карточкою від 19.10.2022 за формою 100. Після отриманого поранення його негайно було евакуйовано з поля бою та проведено первинний медичний огляд, направлено для подальшого надання медичної допомоги до МКЛ-16 міста Дніпро.

Після стабілізації стану ОСОБА_1 його було направлено згідно виписного (перевідного) епікризу (перебував у стаціонарі з 22.10.2022 по 27.10.2022) для подальшого оперативного втручання та продовження лікування до Військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 .

19.10.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 позивача відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира 53 окремої механізованої бригади наступних осіб рядового, сержантського та старшинського складу, з 19.10.2022, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 позивач вважається таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням отриманих під час ведення бойових дій з 19 жовтня 2022 року до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 .

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 27 жовтня 2022 року по 23 грудня 2022 року, згідно Виписного епікризу від 23 грудня 2022 року до Медичної карти стаціонарного хворого №2864/527.

Відповідно до довідки ВЛК від 23.12.2022 на підставі ст.81 гр. ІІ наказу МОУ №402 від 2008 року, визначено ОСОБА_1 таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Згідно класифікації за наказом МОЗ №370 від 04.07.2007 року, травма відноситься до тяжких.

07.01.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №7, визначено: «вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з лікувального закладу з 07 січня 2023 з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 ».

12.01.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №12 позивача повернуто з розпорядження та призначено на посаду.

З 23.01.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням командиру військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2023 та до 28.02.2023 - дата виписки згідно перевідного епікризу від 28.02.2023.

Відповідно до Перевідного епікризу до Медичної карти стаціонарного хворого №2864/527 від 28 лютого 2023 року, було направлено для подальшого лікування до Комунального Некомерційного Підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня».

28.02.2023 проведений медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_2 та оформлено Довідку військової частини НОМЕР_2 , у якій зазначено, що ОСОБА_1 , потребує продовження реабілітаційного лікування в умовах КНП «Мукачівська Лікарня ім. Святого Мартіна», орієнтовний термін лікування 60 (шістдесят) календарних днів у зв`язку з травмою. Згідно Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкої травма відноситься до тяжких.

З 28 лютого 2023 року до 05 квітня 2023 року, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунального Некомерційного Підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня Святого Мартіна», що підтверджується Випискою з карти стаціонарного хворого №3924/2023 від 05 квітня 2023 року. Після чого був направлений для подальшого лікування до військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до листа військової частини НОМЕР_2 від 06 квітня 2023 року, ОСОБА_1 з 05 квітня 2023 року і по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні.

Вважаючи протиправними наказ щодо виведення у розпорядження командира та бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди у спірному періоди, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.

Як встановлено судом 19.10.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 позивача відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира 53 окремої механізованої бригади наступних осіб рядового, сержантського та старшинського складу, з 19.10.2022, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 позивач вважається таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням отриманих під час ведення бойових дій з 19 жовтня 2022 року до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 .

Вважаючи протиправним наказ, яким виведено позивача у розпорядження з 19.10.2022, представник позивача зазначає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства в день отримання безпосереднього поранення увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини в зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні, тому станом на 19.10.2022 була відсутня підстава для виведення у розпорядження, а саме тривале лікування.

Оцінюючи правомірність винесення оскаржуваного наказу, суд враховує, що у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не визначеного поняття тривалого лікування.

Разом з тим, Міністром оборони України прийнятий наказ від 10.04.2009 № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153. (Пункт 1.1 розділу I)

Пунктом 4.17 Інструкції встановлено, зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей:

звільнення з посади і зарахування в розпорядження проводяться за підставами, визначеними пунктом 116 Положення, наказом посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця, або наказом прямого командира (начальника) цієї посадової особи;

зарахування проводиться в розпорядження посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання дальшого службового використання військовослужбовця, або, в разі неможливості вирішення цього питання,- у розпорядження прямого командира (начальника);

зарахування наказом посадової особи в розпорядження свого прямого командира (начальника) без його рішення не допускається;

звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадку, визначеному підпунктом 15 пункту 116 Положення, проводяться з дня вибуття з військової частини на лікування в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада офіцера, або в розпорядження керівника органу військового управління, командира з`єднання, у підпорядкуванні яких є військова частина, де проходила військову службу особа рядового, сержантського або старшинського складу.

Таким чином, враховуючи, що позивач вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням, контузією, травмуванням отриманих під час ведення бойових дій з 19 жовтня 2022 року до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №297 щодо увільнення від займаної посади та зарахування в розпорядження командира 53 окремої механізованої бригади наступних осіб рядового, сержантського та старшинського складу є таким, що прийнятий відповідачем на підставі Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Інших підстав для скасування вказаного наказу позивачем не наведено та судом не встановлено.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1146, яка застосовується з 01.09.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Судом встановлено, що позивач отримав травму під час безпосередньої участі у бойових діях, діагноз: мінно-вибухова травма, вогнепальні осколкові сліпі поранення лівої та правої гомілки з вогнепальним багатоуламковим переломом нижньої третини лівої великогомілкової та малогомілкової кісток. Згідно Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкої травма відноситься до тяжких (Наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007).

Матеріалами справи (епікризами, повідомленнями, довідками) підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у різні періоди з 19.10.2022 по теперішній час (повідомлення станом на 06.04.2023) та різних закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення 19.10.2022, а також на підставі відповідних висновків ВЛК та за результатами обстеження спеціалістами потребував відпустки за станом здоров`я.

Судом в ухвалі від 05 червня 2023 року витребувано довідку про розмір та складові грошового забезпечення позивача, з обов`язковим зазначенням дати фактичних виплат, складових виплачених сум.

На витребування суду до матеріалів справи відповідачем надана довідка від 14.06.2023 №1/642, згідно до якої позивачу виплачено:

- у лютому 2023 року - 22877,42 грн. додаткової винагороди за 24 доби січня 2023 року з розрахунку 30000 грн., 22241,94 грн. додаткової винагороди за 7 діб січня 2023 року з розрахунку 100000 грн. на місяць;

- за лютий, березень, квітень 2023 - додаткова винагорода не виплачена.

Однак відповідачем не надані детальні розрахунки та пояснення щодо суми додаткової винагороди виплаченої за січень 2023 року.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 4,6 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд відхиляє як беззмістовні, доводи відповідача про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди через ненадання документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за спірні періоди, оскільки у правовідносинах, що склалися, не є спірними обставини щодо того, що позивач після отриманого поранення (тяжкої травми) потребував лікування та не приймав участь безпосередньо у бойових діях.

При цьому, відповідачем не заперечено того факту, що виплата додаткової винагороди стосується періоду, за який позивач перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за висновком ВЛК, внаслідок одного і того ж тяжкого поранення, отриманого під час захисту Батьківщини.

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. на місяць, як такий, що отримав поранення 19.10.2022, пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим пораненням 19.10.2022, та за всі періоди перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо здійснення таких виплат.

Доказів протилежного або виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі за вказані періоди відповідачем не надано.

Стосовно доводів відповідача, що позовна вимога в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення - нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з січня 2023 по дату фактичного виконання рішення суду є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, суд враховує таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому, суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Враховуючи висновок суду, про протиправність бездіяльності щодо нарахування та виплати додаткової винагороди у повному обсязі, суд вважає за необхідне, зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у спірних періодах.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає помилковими вимоги позивача в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення - нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду за період саме - «з січня 2022 року по дату фактичного виконання рішення» з огляду на наступне.

Період з січня 2022 року передує прийняттю постанови №168 (28.02.2022), періоду проходження служби позивачем (з 09.05.2022), отриманню поранення позивачем (19.10.2022), тому вказаний представником позивача не правильно.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами позивачу нараховувалось грошове забезпечення у спірному періоді, представником позивача не обґрунтовано та не вказано незгоди чи заперечень стосовно сум саме грошового забезпечення та/або складових такого (крім додаткової винагороди), тому таку вимогу суд залишає без задоволення.

Також, суд зазначає, що досліджуваний період служби позивача та її оплати обмежений місяцем подання позову у даній справі (травень 2023 року), оскільки КАС України не передбачає можливості звернення з вимогами на майбутнє.

При цьому, підтверджується повідомленням військової частини НОМЕР_2 від 06 квітня 2023 року, що ОСОБА_1 з 05 квітня 2023 року і по теперішній час (станом на момент видання повідомлення - 06.04.2023) перебуває на стаціонарному лікуванні, відомості про те, що позивач продовжив чи закінчив лікування через отриману травму у суду відсутні, тому судом неможливо визначити кінцеву дату нарахування та виплати відповідної винагороди як дату виконання судового рішення у цій справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», такі витрати відсутні.

У позовній заяві представник позивача також зазначає орієнтовну суму витрат на професійну правничу допомогу, та про намір надання доказів у порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

За відсутності відповідних доказів станом на момент ухвалення рішення, питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплатити збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, з січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду збільшену до 100 000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з січня 2023 року, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та відпустках для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ),

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (фактична адреса: АДРЕСА_4 ; юридична адреса: смт. Мирна Долина, Попаснянський район, Луганська область; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складено 31.07.2023.

Суддя Б.В. Богатинський