Справа № 420/9632/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9632/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення від 21.11.2022 року № 30 про відмову в перерахунку пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 14 листопада 2022 року із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії у розмір 60% від заробітної плати обчисленої згідно з Довідками від 14.11.2022 року № 1166 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та від 14.11.2022 року № 1167 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Управлінням соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації з урахуванням вже отриманих сум пенсії;

звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2022 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» надавши всі необхідні документи для призначення пенсії, що підтверджується копією заяви.

Проте, тільки через звернення в особистому кабінету на Веб порталі ПФУ у квітні місяці 2023 року ОСОБА_1 отримав від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Рішення від 21.11.2022 року № 30 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким відмовлено у переведенні на пенсію за іншим Законом (згідно Закону України «Про державну службу»). При цьому відмова ґрунтувалась на тому, що заявник не має необхідного стажу на день набрання чинності Законом України "Про державну службу» (01.05.2016) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Позивач зазначає, що законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24.10.1990, тому відповідно до записів трудової книжки позивача період роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Таким чином, позивач стверджує, що має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», враховуючи вимоги п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, так як основною вимогою даного Закону є наявність стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року не менше 20 років, він досяг пенсійного віку і загальний стаж роботи ОСОБА_1 становить більше 45 років.

Виходячи з викладеного, позивач вважає Рішення від 21.11.2022 року № 30, прийняте Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року позовну заяву залишено без розгляду та повідомлено про необхідність усунення недоліків позовної заяви у десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали.

09.05.2023 року до суду надійшла заява представника позивача, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання квитанції від 09.05.2023 року про сплату судового збору

Ухвалою суду від 18.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 18.05.2023 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

26.05.2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно даного відзиву відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, та зазначає, що основним критерієм, за яким визначається віднесення тієї чи іншої посади до віднесених категорій посад державних службовців, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Згідно трудової книжки станом на 01.05.2016 Позивач не перебував на державній службі. Стаж роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 складає 15 років 05 місяців 18 днів (01.08.1994 по 04.11.1995, з 05.11.1995 по 14.04.1999 з 15.04.1999 по 11.04.2006, з 03.05.2006 по 08.02.2010), тому норми п.10 та п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889, не дотримуються.

Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» за відсутності стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723 та актами Кабінету міністрів України.

Відповідач резюмує, що факт протиправних дій з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обчисленні розміру пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» відсутній. За таких обставин, Головне управління діє на підставі та у межах, передбачених діючим законодавством України.

02.06.2023 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання ухвали суду від 18.05.2023 року надійшла належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача.

06.06.2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за змістом якого другий відповідач також не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні.

Так, відповідач наголосив, що основним критерієм, за яким визначається віднесення тієї чи іншої посади до віднесених категорій посад державних службовців, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

На переконання відповідача, вимога щодо зарахування стажу згідно записів № 3,4,5,6,7,8 трудової книжки НОМЕР_2 Позивача періоду роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року на посаді інструктор Кілійського райкому ЛКСМ України, на посаді завідувача відділом комсомольських організацій, а також період роботи з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії, є необґрунтованою та немає законодавчого підґрунтя, оскільки дані періоди роботи не відносяться до роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, станом на 01.05.2016 p. При цьому, статтею 90 Закону №889 визначено, що пенсійне забезпечення всіх інших державних службовців здійснюється згідно Закону №1058.

Таким чином, за відсутності станом на 01.05.2016 не менш як 20 років стажу роботи на посадах державної служби, право на обчислення пенсії в порядку, визначеному абзацом шостим пункту 4 Порядку №622 згідно довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі від 14.11.2022 р. №1166 та №1167 у Позивача відсутнє.

На підставі викладеного, відповідач стверджує, що ним прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Також, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що вимога позивача стосовно перерахунку розміру пенсії відповідно до наданих довідок від 14.11.2022 р. №1166 та №1167 є передчасною, оскільки предметом розгляду Головного управління було саме право Позивача на перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», а не розмір такої пенсії. Зазначені довідки не були предметом розгляду Головного управління. При цьому, у відзиві зауважено, що форма довідки для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям не визначена законодавством.

29.05.2023 року та 15.06.2023 року до суду надійшли відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, доводи яких ідентичні доводам позовної заяви.

Інші заяви по суті справи станом на момент розгляду справи до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі Відповідач 1) та з 26.12.2019 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14.11.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області за заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Розгляд заяви від 14.11.2022 та документів наданих до неї провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 21.11.2022 №30 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії - переході на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу".

Листом від 12.04.2023 року №8261-7438/М-02/8-1500/23 ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено про відмову у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Не погодившись з відмовою пенсійного органу у переведенні на пенсію за віком на умовах Закону України "Про державну службу", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців до 01.05.2016 було врегульованим Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 (далі Закон № 3723-XII).

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, згідно Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Статтею 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" в редакції від 10 грудня 2015 року № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 вказаного Закону та Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, після 1 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 вік і страховий стаж.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року по справі № 676/4235/17.

Так, відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII (у редакції на час набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно спірного рішення на час звернення позивача за призначенням пенсії відповідно Закону України «Про державну службу» вік заявника становив 62 роки, страховий стаж 45 років 04 місяці 3 дні.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії державного службовця став висновок відповідача про те, що станом на 01.05.2016 стаж державного службовця заявника становить 15 років 05 місяців 18 днів, зокрема, у зв`язку з незарахуванням до такого стажу періодів роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії.

Як встановлено судом із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , позивач з 23.04.1983 року затверджений інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, з 29.01.1983 року затверджений завідувачем відділом комсомольських організацій, з 16.11.1986 року затверджений на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії, з 29.11.1988 року затверджений на посаді інструктора ідеологічного відділу Кілійського райкому партії, на якій пропрацював до 06.08.1990 року.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у оскаржений період. Тобто, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства.

На думку відповідача, вказані посади не віднесені до посад віднесених до категорій посад державних службовців.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.46 Закону №889-VIII Порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, в силу вимог п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до моменту вступу в дію Закону № 889-VII) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).

Абзацами 1, 2 та 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

У Додатку до вказаного Порядку наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби.

Цим Переліком, серед іншого, передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 до державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачений абзацом 4 пункту 3 Положення № 1049.

Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року № 1049, до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 118 Кодексу законів про працю України до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років зараховується, зокрема, стаж роботи в партійних, профспілкових і комсомольських на виборних посадах.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 3 червня 1994 року № 4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, вищезазначеними нормами передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24 жовтня 1990 року.

Відповідно до записів трудової книжки позивача прийом та звільнення з посад у спірний період відбувався відповідно до протоколів пленумів, розпоряджень райкому партії та постанови бюро райкому партії, отже час роботи позивача з 23.04.1982 по 06.08.1990 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу державної служби позивача періоди роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації, інструктора ідеологічного відділу Кілійського райкому партії.

Таким чином стаж державної служби позивач у період роботи з 23.04.1982 по 06.08.1990 року склав 8 років3 місяців та 15 днів.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи те, що станом на 01 травня 2016 року стаж державної служби позивача складав більше 20 років (23 роки 9 місяців), суд вважає, що позивач має право на отримання пенсії в порядку, передбаченому статтею 37 Закону №3723.

При цьому, як вже було встановлено судом, на момент звернення до відповідача із заявою про переведення його на пенсію державного службовця ним дотримано й інших умов, встановлених статтею 37 Закону №2493, зокрема, в частині досягнення мінімально необхідного віку - 62 роки, наявності страхового стажу - більше 35 років (45 років 04 місяці 3 дні.).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що Рішення від 21.11.2022 року № 30 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»). «Ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Виходячи із обставин цієї справи, суд доходить до висновку, що відповідачу для вирішення питання щодо призначення позивачеві пенсії за віком необхідно дослідити та надати оцінку умовам, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи, зокрема щодо необхідності зарахування до стажу державної служби періоди його роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації, інструктора ідеологічного відділу Кілійського райкому партії.

При цьому, суд враховує, що заява позивача про перехід на інший вид пенсії розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, цим же органом було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 14 листопада 2022 року із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації Кілійського райкому партії у розмір 60% від заробітної плати обчисленої згідно з Довідками від 14.11.2022 року № 1166 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та від 14.11.2022 року № 1167 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Управлінням соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації з урахуванням вже отриманих сум пенсії задовольнити частково шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації, інструктора ідеологічного відділу Кілійського райкому партії, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2022 року щодо переведення на пенсію вiдповiдно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Щодо вимоги позивача стосовно звернення рішення суду до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає наступне.

Так у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З аналізу вищевикладеного випливає, що негайно виконуються рішення про присудження пенсії або інших періодичних платежів у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Проте позивач просить суд зобов`язати відповідача перевести позивача на пенсію вiдповiдно до Закону України «Про державну службу», тобто заявлено вимогу немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що слід відмовити позивачу у зверненні рішення суду до негайного виконання.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1,2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду по даній справі сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було відмовлено в перерахунку пенсії, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь Позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 03.07.2023 року по 28.07.2023 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 31 липня 2023 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення від 21.11.2022 року № 30 про відмову в перерахунку пенсії, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 23.04.1982 року по 15.11.1986 року інструктором Кілійського райкому ЛКСМ України, завідувачем відділом комсомольських організацій та з 16.11.1986 року по 06.08.1990 року на посаді інструктора відділу пропаганди та агітації, інструктора ідеологічного відділу Кілійського райкому партії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2022 року щодо переведення на пенсію за віком вiдповiдно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук