Справа № 380/13034/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року

справа №380/13034/22

провадження № П/380/13133/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ) про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних,-

в с т а н о в и в:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної Казначейської служби України, в якому просить суд:

- стягнути з Державного бюджету через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 157122,26 грн., три відсотки річних 15712,23 грн., інфляційні витрати 66885,94 грн., що в сумі становить 239720,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.05.2006 відповідачами не виконується постанова Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 у справі №5/2074-12/346 щодо відшкодування на користь позивача бюджетної заборгованості у розмірі 174421,00 грн. Позивач зазначає, що зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Ухвалою суду від 19.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Представник відповідача-1 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивач просить стягнути з Державного бюджету України інфляційні нарахування на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому не вказує, який з відповідачів - Головне управління Державної податкової служби у Львівській області чи Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області є стороною у грошовому зобов`язанні, яке, на думку позивача, виникло з вказаних у позовній заяві підстав. Звертає увагу суду, що цивільні права на обов`язки у досліджуваному випадку між позивачем та відповідачами як суб`єктами владних повноважень не виникли. Кошти, які не були своєчасно відшкодовані, у тому числі у зв`язку оскарженням суми заявленої до відшкодування, є бюджетними коштами до їх отримання позивачем, не є коштами державних органів ГУ ДПС у Львівській області, ГУ ДКСУ України у Львівській області та позивач у даних правовідносинах не набуває статусу кредитора. Отже, у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідачі не є боржниками, що прострочили виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. Безпідставним є стягнення з Державного бюджету України інфляційних нарахувань за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами є публічно-правовими, цивільне законодавство не підлягає застосуванню до означених правовідносин. Вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача-2 щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що у зв`язку з введенням режиму воєнного стану, органи Державної казначейської служби України при виконанні своїх повноважень керуються постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 №590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану». Зокрема, згідно пункту 19 Порядку 590 органи Казначейства здійснюють платежі за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного, казначейського рахунка у визначеній черговості. Так, до першої черги віднесено видатки на національну безпеку і оборону, та на здійснення заходів правового режиму воєнного стану, а також розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, залучених до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, розпорядників (одержувачів) коштів державного бюджету, які забезпечують обладнання робочих місць для виконання функціональних обов`язків оперативним складом пунктів управління у можливих місцях розгортання Ставки Верховного Головнокомандувача та здійснюють матеріально-технічне, транспортне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, Офісу Президента України. В той же час, відповідно до положень Порядку №590 безспірне списання коштів державного бюджету за рішеннями суду про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку віднесено до третьої черги - «інші видатки», які наразі не фінансуються. Відтак, здійснення оплати виконавчого документа Казначейством, згідно наданих повноважень, можливо з урахуванням фінансових можливостей держави, у разі ресурсного забезпечення єдиного казначейського рахунку та відповідно до вимог Порядку №590. Вказує, що на думку позивача, у спорі між позивачем та Казначейством, останнє виконувало функції боржника у справі №5/2074-12/346. Проте, дане припущення позивача, на думку представника відповідача-2, є хибним, зважаючи на те, що орган Казначейства не може виступати боржником по згаданій справі, оскільки прав та законних інтересів позивача не порушувало, не володіє будь-якими фактичними даними, що стосуються предмету спору (бюджетне відшкодування податку на додану вартість). Залучення органів Казначейства у спорах між платниками податків та податковими органами щодо відшкодування податку на додану вартість (інших податків зборів, обов`язкових платежів) зумовлено виключно тим, що органи Казначейства виступають виконавцями судових рішень про стягнення надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів відповідно до вимог Порядку № 845. Сам факт стягнення коштів з Державного бюджету не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. Із посиланням на норми пунків 16-22 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників від 03.08.2011 № 845, вказує, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюється органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів (пункт 19 Порядку № 845). Окремий порядок визначено для виконання судових рішень про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, урахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку (пункт 23 Порядку № 845). Відповідно до пункту 23 Порядку № 845, стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної фіскальної служби. Орган Казначейства надсилає після надходження зазначених документів до органу державної фіскальної служби запит щодо визначення розміру залишку невідшкодованих з державного бюджету сум податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування такого податку. У разі коли на дату надходження виконавчого документа або у процесі його виконання розмір такого залишку зменшився, орган державної фіскальної служби узгоджує протягом п`яти робочих днів зазначений розмір із стягувачем, про що повідомляє органу Казначейства за встановленою формою. Після закінчення строку узгодження розміру зазначеного залишку орган Казначейства передає виконавчий документ та інші документи, необхідні для його виконання, до Казначейства (Державної казначейської служби України). Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної фіскальної служби із стягувачем, та перераховує такі І кошти на рахунок стягувана, зазначений у виконавчому документі або його заяві про і виконання рішення про стягнення коштів. Отже, виконання такої категорії судових рішень покладається на Державну Казначейську службу України. Органи Казначейства за місцем реєстрації платника у орган: державної податкової служби приймають виконавчі документи до виконання, вживають заходів визначених Порядком № 845 та скеровують їх для подальшого виконання де Державної казначейської служби України для здійснення безспірного списання коштів і Державного бюджету України. Відтак, ототожнювання позивачем рахунків органу Казначейства, як юридичне: особи та бюджетних рахунків, відкритих в органах Казначейства для зарахування надходжень бюджету (податків, зборі, інших платежів), є помилковим. Оскільки, орган Казначейства виконує функцію банку в якому відкриті бюджетні рахунки для зарахуванню надходжень бюджетів (державного та місцевих) та немає права розпоряджатися коштами, що розміщені на таких рахунках. Органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів (операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів на підставі виконавчих документів) та повернення коштів з бюджетів на підставі подання органів, що контролюють надходження бюджету. З огляду на зазначене, представник відповідача-2 вважає, що пеня, три відсотки річних та інфляційні втрати, які просить стягнути позивач, не можуть бути відшкодовані відповідно до вимог глави 51 Цивільна кодексу України (ст. 625 відповідальність за порушення грошового зобов`язання), оскільки поняття «зобов`язання» є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати боржника виконання його обов`язку, однак жодного зобов`язання між позивачем та Державним бюджетом в особі органів Казначейства укладено не було, а відтак заявлена сума не підлягає стягненню. Звертає увагу суду на те, що позов подано фізичною особою ОСОБА_1 , а не стягувачем за виконавчим листом Господарського суду Львівської області від 07.03.2006 у справі № 5/2074-12/346 - суб`єкте підприємницької діяльності ОСОБА_1 . З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив, представник позивача зазначає, що відповідачі не заперечують фактичних обставин справи, а саме те, що з 2006 року виконавчий лист перебуває на виконанні на суму 174421,00 грн. та те, що станом на сьогодні постанова Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 №5/2074-12/346 на суму стягнення 174421,00 грн. не виконана. А саме з 10.05.2006 року по 09.09.2022 року рішення перебуває на виконанні та не виконане, тобто відповідачі несуть відповідальність за невчасне виконання рішення суду. ГУ ДПС у Л/о та ДКС України є державними органами на які покладено обов`язок виконання зазначеного вище рішення суду, тому вони є відповідачами по справі. Відповідачі не вчинили жодних дій, щодо вчасного виконання рішення суду. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Інфляційні втрати та 3% річних розраховані в межах трьох років перед зверненням до суду. У відповідності до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних права та обов`язків є інші юридичні факти. Тобто, відповідачі як органи державної впади є учасниками цивільних правовідносин. Відшкодування бюджетної заборгованості є грошовим зобов`язанням. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму бор та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Вказує, що Податковий кодекс України не обмежує періоду нарахування пені, а саме нарахування пені закінчується з дати погашення бюджетної заборгованості, і саме з цієї дата обчислюється строк звернення до суду про стягненню пені. З огляду на вказане вважає, що строк звернення до суду з вимогами щодо стягнення пені не може розпочати свій облік раніше, ніж дата погашення зазначеної заборгованості. Отже, строк у 1095 днів повинен обчислюватися з дня погашення заборгованості, а якщо таке погашення ще не відбулось (як у даній справі), то перебіг строку звернення до суду ще не розпочався.

Ухвалою суду від 21.10.2022 здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.11.2022.

08.11.2022 підготовче засідання відкладено на 23.11.2022 у зв`язку із неявкою сторін.

23.11.2022 підготовче засідання відкладено на 07.12.2022 у зв`язку із неявкою представника відповідача-2.

07.12.2022 підготовче засідання відкладено на 20.12.2022 для ознайомлення представника позивача із клопотанням про долучення доказів.

20.12.2022 підготовче засідання відкладено на 11.01.2023 у зв`язку із неявкою представників позивача та відповідача-2.

11.01.2023 підготовче засідання відкладено на 31.01.2023 у зв`язку із неявкою представника позивача.

31.01.2023 підготовче засідання відкладено на 08.02.2023 у зв`язку із неявкою із неявкою представників позивача та відповідача-2.

Ухвалою суду від 08.02.2023 витребувано у Господарського суду Львівської області матеріали справи №5/2074-12/346 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Франківському районі м. Львова, відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень та відшкодування бюджетної заборгованості. Підготовче засідання відкладено на 22.02.2023.

22.02.2023 підготовче засідання відкладено на 07.03.2023 у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги на території України через загрозу ракетного удару.

07.03.2023 підготовче засідання відкладено на 22.03.2023 у зв`язку із неявкою сторін.

22.03.2023 підготовче засідання відкладено на 28.03.2023 у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги на території України через загрозу ракетного удару.

28.03.2023 підготовче засідання відкладено на 05.04.2023 за клопотанням представника відповідача-1 для ознайомлення з матеріалами господарської справи №5/2074-12/346.

Ухвалою суду від 05.04.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача-1 про залишення позову без розгляду. Протокольною ухвалою від 05.04.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.04.2023.

12.04.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням головуючого-судді на лікарняному.

03.05.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.05.2023 для подання додаткових доказів.

17.05.2023 оголошено перерву в судовому засіданні до 21.06.2023 перед судовими дебатами.

21.06.2023 відкладено розгляд справи до 05.07.2023 у зв`язку із неявкою представників позивача та відповідача-2.

05.07.2023 суд поставив на обговорення питання про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження. Представник позивача не заперечив, представник відповідача-1 поклався на розсуд суду. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився. Протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 , як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа звернулась до Господарського суду Львівської області із позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова, Відділення державного казначейства у Франківському районі м. Львова про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень в частині 174421,00 грн. та в частині 3530,00 грн. донарахованого податку на додану вартість та 1458,00 грн. штрафних санкцій і зобов`язання ВДК у Франківському районі м. Львова відшкодувати бюджетну заборгованість з податку на додану вартість в сумі 174421,00 грн.

Постановою Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року у справі № 5/2074-12/346 позов СПД-ФО ОСОБА_1 задоволено частково, визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2015 року № 11132/10/17-2; відшкодовано бюджетну заборгованість з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн.; визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 08.06.2005 року № 11132/10/17-2 в частині 2278,64 грн. донарахованого податку на додану вартість та 957,03 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 року постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року у справі № 5/2074-12/346 - залишено без змін.

07.03.2006 року Господарським судом Львівської області видано виконавчий лист № 5/2074-12/346 про відшкодування бюджетної заборгованості з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.05.2007 року касаційну скаргу ДПІ у Франківському районі м. Львова - залишено без задоволення, касаційне подання прокуратури Львівської області - залишено без задоволення, а постанову Господарського суду Львівської області від 24.11.2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 07.03.2006 року по справі № 5/2074-12/346 - залишено без змін.

Виконавчий лист від 07.03.2006 року по справі № 5/2074-12/346 про стягнення 174421,00 грн. було пред`явлено позивачем до виконання 10.05.2006 року.

У зв`язку із тривалим невиконанням рішення суду, позивач звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд керувався таким.

07.03.2006 Господарським судом Львівської області видано виконавчий лист № 5/2074-12/346 про відшкодування бюджетної заборгованості з розрахункового рахунку відділення Державного казначейства у Франківському районі м. Львова на користь СПД ОСОБА_1 в розмірі 174421,00 грн. Вказаний виконавчий лист пред`явлено позивачем до виконання 10.05.2006 року.

04.07.2023 представником позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №27/06/2023 від 27.06.2023 про відшкодування на користь ФОП ОСОБА_1 бюджетної заборгованості в розмірі 174421,00 грн. на виконання виконавчого листа № 5/2074-12/346, виданого 07.03.2006 Господарським судом Львівської області.

Згідно матеріалів справи позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України пеню в розмірі 157122,26 грн., інфляційні втрати в розмірі 66885,94 грн. та 3% річних в розмірі 15712,23 грн., що в сумі становить 239720,43 грн.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1212 ЦК України встановлено загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Частиною другою статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до частини 2 статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз змісту частини 2 статті 625 ЦК України дозволяє зробити висновок, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд висновує, що стаття 625 ЦК України, якою передбачена цивільна відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час такого прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість, не є цивільним зобов`язанням в розумінні частини 1 статті 509 ЦК України, а сторони не набули статусу кредитора та боржника у розумінні статті 625 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 02.02.2023 у справі №160/3542/21 та від 02.05.2023 у справі №420/11860/20.

Враховуючи зазначене, суд висновує про необхідність відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з Державного бюджету України на її користь 3-х відсотків річних на суму 15712,23 грн. та інфляційні витрати на суму 66885,94 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача пені в розмірі 157122,26 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Положення другого речення абзацу першого цього пункту не застосовується у разі, якщо така заборгованість зумовлена виникненням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного, надзвичайного стану.

Аналіз викладених норм свідчить, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 ПК України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Відтак, позивач набув право на отримання відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України пені на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

На підставі п. 200.23 ст. 200 ПК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, зокрема, щодо стягнення пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сума заборгованості в розмірі 174421,00 грн. казначейською службою погашена 27.06.2023.

Отже, період нарахування пені з 27.06.2020 по 27.06.2023 (1095 днів).

В той же час, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Суд зазначає, що станом на дату розгляду справи, воєнний стан на території України триває.

Таким чином, спірна пеня має розраховуватись за період з 27 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно із застосуванням облікової ставки НБУ станом на 27 червня 2020 року - 6%.

Сума пені розраховується за формулою: П = Сз х О (НБУ) х В / R х К (дн) де:

П - сума пені, що нараховується на бюджетну заборгованість з ПДВ;

Сз - фактично непогашена сума бюджетної заборгованості з ПДВ;

О (НБУ) - облікова ставка НБУ на момент виникнення пені (%);

В - коефіцієнт, що складає 120% облікової ставки НБУ, встановленої на момент виникнення пені протягом строку її дії, включаючи день погашення;

R - кількість днів у календарному році;

К (дн) - кількість календарних днів прострочення у сплаті, включаючи день сплати.

Таким чином, сума пені становить:

- за період з 27.06.2020 по 31.12.2020 - 174421,00 грн. х 6% х 120% / 366 х 187 = 6416,40 грн.;

- за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 174421,00 грн. х 6% х 120% / 365 х 365 = 12558,31 грн.;

- за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 - 174421,00 грн. х 6% х 120% / 365 х 54 = 1857,94 грн.

Загальна сума пені за спірний період: 20832,65 грн. а не 157122,26 грн., як розраховано позивачем.

Отже, сума нарахованої пені на бюджетну заборгованість за період з 27 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто станом на момент її погашення, становить 20832,65 грн. та підлягає стягненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд висновує про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2397,20 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 799,06 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України, оскільки саме її дії (бездіяльність) були підставою звернення позивача з даним позовом .

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості за період з 27 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 20832 (двадцять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 65 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Cтягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ) 799,07 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 27.07.2023 року.

Суддя Костецький Н.В.