Справа № 620/1805/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1805/23 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Кучми А.Ю., Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 р. у справі за адміністративним позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути із ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у 88 935,76 грн (вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять грн 76 коп.).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, апелянт вказує на обов`язок відповідача відшкодувати витрати на утримання у Вищому військовому навчальному закладі, по видам забезпечення, у зв`язку з достроковим розірванням контракту, оскільки добровільно на момент подання позову відповідач відшкодування цих витрат не здійснив.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Т.в.о. ректора НАВС від 23.07.2018 №119 о/с ОСОБА_1 з 13.08.2018 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.

Між НАВС (Виконавцем), комплектуючим органом ГУ НП України у Чернігівській області (Замовником) та Відповідачем, 25.09.2018 укладено Контракт №18-446 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (далі - Контракт) /а. с. 29-30/.

Обов`язок укладення Контракту про здобуття освіти у ВНЗ які здійснюють підготовку поліцейських передбачено наказом МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у ВНЗ із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських».

Відповідно до Контракту, відповідач проходив в НАВС підготовку за державним замовленням на денній формі навчання здобувача вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право», і зобов`язався після закінчення навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою.

Пунктом 2.1.1. Контракту передбачено обов`язок Виконавця забезпечити навчання Особи згідно з освітньо-професійною програмою підготовки для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра, а також згідно з п. 2.1.2. Контракту, створити умови для якісної теоретичної та практичної підготовки Особи згідно з освітньо-професійною програмою.

Під час проходження підготовки, відповідач з 13.08.2018 по 05.03.2022 перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням, медичним забезпеченням та житлом із наданням комунальних послуг.

Відповідно до наказу НАВС від 05.03.2022 №254 «Про завершення навчання здобувачів ступеня вищої освіти бакалавра (денна форма навчання, державне замовлення) ННІ №1» ОСОБА_1 присуджено ступінь вищої освіти бакалавра за спеціальністю «Право» (081), видано документи про вищу освіту здобувачам згідно з додатком та відраховано їх з числа курсантів навчально-наукового інституту №1 з 05.03.2022 у зв`язку із достроковим завершенням навчання за освітньо-професійною програмою.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 09.03.2022 №108 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП, з 06 березня 2022 року.

14.11.2022 відповідачем подано рапорт начальнику ГУНП в Чернігівській області полковнику поліції ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням.

Наказом ГУНП у Чернігівській області від 30.11.2022 №560 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01.12.2022.

За таких умов, відповідно до п. 2.3.5. Контракту, відповідач зобов`язався, у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати МВС України в особі Виконавця витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок відшкодування), затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261.

Відповідно до п. З та п. 4 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Відповідач навчався в НАВС з 13.08.2018 по 05.03.2022. Вартість витрат пов`язаних з його утриманням, під час проходження підготовки за Контрактом, становить 88935,76 грн, з яких:

- вартість грошового забезпечення - 14 763,33 грн.;

- вартість продовольчого забезпечення - 38 971,73 грн.;

- вартість медичного забезпечення - 923,56 грн.;

- вартість речового забезпечення - 8 841,66 грн.;

- вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (без врахування періодів перебування у відпустках та днів звільнення від навчального процесу) - 25 435,48 грн.

У зв`язку з тим, що відповідача до закінчення трирічного строку після завершення навчання звільнено зі служби в органах поліції, він зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, внаслідок чого позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Несплата витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, добровільно, стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що встановлені обставини свідчать про те, що витрати, пов`язані з утриманням відповідача під час навчання не відшкодовані, а тому такі підлягають до стягнення в судовому порядку. Разом з тим, суд першої інстанції вказав на те, що оскільки відповідач не був обізнаний про необхідність відшкодування витрат на його утримання під час навчання, то зверненню позивача до суду має передувати пропозиція добровільного відшкодування таких витрат.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 2 цього Закону, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Згідно ч.5 ст. 25 Закону № 2232-XIIз громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз.4 ч.2 ст. 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абз.3 і 5 ч.2 ст. 23 цього Закону.

Частиною 10 цієї статті встановлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до пп. «д», «е», «є», «з», «и» п. 1 та пп. «д», «е», «є», «ж», «з» п. 2 ч.5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до пп.«д», «е», «є», «з», «и» п. 1 та пп.«д», «е», «є», «ж», «з» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок «Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок).

Згідно з п.п. 3, 5, 6 цього Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку).

Відтак, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, особа зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами укладеного контракту від 25.09.2018, ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в академії, в якій проходить військову службу (навчання), у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.

Наказом ГУНП у Чернігівській області від 30.11.2022 №560 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 01.12.2022.

Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Разом з тим, за наведених вище правового регулювання, а саме ч.10 ст. 25 Закону №2232-XII та п. 7 Порядку №964, право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Таким чином, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин університет був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування, а також надати час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19.

Отже, правильне вирішення спору у цій справі залежить від того, чи ознайомлено відповідача із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку №964, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Наразі, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем до суду першої інстанції не подано доказів ознайомлення відповідача із розрахунком витрат та відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у даній справі.

Надана до позовної заяви «довідка-коригування про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням курсанта» не містить підпису курсанта щодо ознайомлення з такою та зобов`язання(або відмову) сплатити такі витрати добровільно.

Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Відтак, у зв`язку з відсутністю доказів про встановлення відповідачеві строку для добровільного відшкодування суми витрат на його утримання в університеті, згідно з п.10 ст. 25 Закону № 2232-XII та п. 7 Порядку №964, звернення позивача до суду з даним позовом є передчасним, тому не підлягає задоволенню.

Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 23.09.2021 у справі №520/11540/19, від 30.08.2022 у справі №480/8200/20, від 14.12.2022 у справі №520/5837/2020.

Отже, позивач не позбавлений права на судовий захист у майбутньому, у разі виникнення такої необхідності, з урахуванням зазначеного вище.

Відтак, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

Н.В. Безименна