Справа № 600/3956/22-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3956/22-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

20 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю.

за участю: секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Шеромова В.Д.

представників відповідача: Черкеса М.І., Вівіларіу В.М., Лорві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи, Міжрайонної загально-профілактичної медико-соціальної експертної комісії м.Чернівці про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Обласної комунальної медичної установи "Центр медико-соціальної експертизи" (відповідач 1), Міжрайонної загально-профілактичної медико-соціальної експертної комісії м.Чернівці (відповідач 2), у якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Міжрайонної загально-профільної медико-соціальної експертної комісії м. Чернівці №1, внесене до акту від 26.03.2022 року №147/1 огляду медико-соціальною експертною комісією та викладене у вигляді довідки №7 без дати про невизнання інвалідом ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Міжрайонну загально-профільну медико-соціальну експертну комісію м.Чернівці №1 прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 інвалідом 3-ї групи строком на 1 рік.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано рішення Міжрайонної загально-профільної медико-соціальної експертної комісії м. Чернівці №1, внесене до Акту №147/1 огляду МСЕК від 16.03.2022 року та викладене у Довідці №7 про невизнання інвалідом ОСОБА_1 ;

-зобов`язано Міжрайонну загально-профільну медико-соціальну експертну комісію м.Чернівці №1 повторно провести огляд ОСОБА_1 на предмет визнання її особою з інвалідністю.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

В судовому засіданні представники відповідачів підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити. В свою чергу, позивач та його представник заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово визнавалася особою з інвалідністю 3-ої групи.

Інвалідність позивача встановлена у зв`язку із хронічним захворюванням (назва діагнозу «Первинна позапечінкова портативна гіпертензія з ураженням внутрішніх органів»), яке спричинено видаленням внутрішнього органу (селезінки), що є стійким порушенням функціональним порушенням в організмі. За період інвалідності ОСОБА_1 стан її здоров`я не змінювався, що підтверджується наявними у справі Формами індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями.

З метою продовження встановленої інвалідності, позивач проходила огляд у МСЕК.

Так, у березні 2022 року Міжрайонною загально-профільною медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці №1 проведено черговий медичний огляд позивача на предмет визнання її особою з інвалідністю.

Однак, згідно Акту №147/1 огляду МСЕК від 16.03.2022 та Довідки № 7 (без дати) про невизнання інвалідом, виданих Міжрайонною загально-профільною медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці №1, ОСОБА_1 не визнано інвалідом.

Також ОСОБА_1 звернулася до обласної МСЕК щодо проведення її повторного огляду та перегляду рішення МСЕК №1, на що отримала відповідь про те, що обласна МСЕК не має підстав для її огляду в порядку оскарження рішення у зв`язку із невчасним оскарженням дій первинної комісії та відсутності свіжих та достовірних відомостей про стан здоров`я на день надання відповіді, що вбачається з листа обласної МСЕК від 15.06.2022 №161.

Листом від 11.10.2022 №253 ОКМУ Центр медико-соціальної експертизи повідомлено ОСОБА_1 про направлення на її адресу листа обласної МСЕК від 15.06.2022 №161, а також звернуто увагу на неприпустимість звернення з повторними заявами з тих же самих питань, які вже порушувалися та на які надано письмову відповідь.

Крім цього, згідно наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 зверталася до Міністерства охорони здоров`я України зі скаргою на рішення обласної МСЕК ОКМУ Центр медико-соціальної експертизи, на що отримала лист-відповідь від 18.11.2022 про доручення Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної військової адміністрації опрацювати поставлені нею питання.

В подальшому, позивач отримала лист від Чернівецької обласної військової адміністрації від 27.02.2023 року з повідомленням про обставини, що склалися між ОСОБА_1 та МСЕК з приводу невизнання її особою з інвалідністю.

Не погоджуючись з рішенням про невизнання інвалідом, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі Закон № 875-ХІІ), який також гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю (частина друга статті 3 Закону № 875-ХІІ).

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначені Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України» від 06 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі Закон № 2961-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2961-IV, медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Частинами першою та другою статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.

Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Частиною восьмою статті 7 Закону № 2961-IV передбачено, що медико-соціальні експертні комісії визначають: групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності; види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною); причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою; ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання; ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи; медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина дванадцята статті 7 Закону № 2961-IV).

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕ) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Порядок) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317

За змістом пункту 3 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (пункт 4 Положення про МСЕ).

Відповідно до підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕ міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.

Пунктом 12 Положення про МСЕ передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

Згідно з пунктом 17 Положення про МСЕ медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Пунктом 20 Положення про МСЕ передбачено, що комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 (далі Інструкції № 561).

Пунктом 1.4 Інструкції № 561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За змістом пункту 1.10 Інструкції № 561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями встановлені Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (Порядком).

Як визначено пунктом 25 Порядку, рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 26 Порядку особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 Порядку врегульовано, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 р. за №1508/21816, «Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях» затверджено форми первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях.

Зокрема, затверджено форми облікової документації: форму первинної облікової документації №157/о «Акт огляду медико-соціальною експертною комісією» та інструкцію щодо її заповнення; форму первинної облікової документації № 157-1/о «Виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією» та інструкцію щодо її заповнення; форму первинної облікової документації № 167/о «Довідка про невизнання інвалідом» та інструкцію щодо її заповнення.

Порядок заповнення форми первинної облікової документації «Акт №_огляду медико-соціальною експертною комісією» (форма №157/о) визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №157/о «Акт №_огляду медико-соціальною експертною комісією», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 р. за № 1508/21820 (далі Інструкція №577).

Згідно пункту 2 Інструкції №577 форма № 157/о призначена для запису основних медичних даних і соціальних факторів, необхідних для винесення експертного рішення та його обґрунтування. У формі № 157/о вказуються умови і характер праці, які рекомендуються інвалідам, та інші заходи, які сприятимуть відновленню їх працездатності.

Крім цього, пунктом 39 Інструкції №577 визначено, що у пункті 34 зазначається обґрунтування прийнятого рішення про групу, причину, час настання інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності, потреба в додаткових видах допомоги в необхідних випадках з посиланням на відповідний пункт нормативно-правового акта.

На підставі аналізу положень Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності можна дійти висновку, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Отже, визначення конкретного ступеню розладу функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності людини як критеріїв встановлення інвалідності є дискреційними повноваженнями МСЕК, а отже, суд не вправі втручатися у такі повноваження відповідача.

Подібна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а та від 12.10.2021 у справі № 280/4820/19.

Як з`ясовано під час судового розгляду справи у березні 2022 року Міжрайонною загально-профільною медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці №1 проведено медичний огляд позивача на предмет визнання її особою з інвалідністю.

За результатами огляду, Міжрайонною загально-профільною медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці №1 прийнято рішення, яке внесено до Акта №147/1 огляду МСЕК від 16.03.2022 року та Довідку № 7 (без дати) про невизнання ОСОБА_1 інвалідом.

Поряд з цим, визначаючись щодо дотримання відповідачем процедури прийняття спірного рішення, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідно до пункту 19 Положення про МСЕ комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

В той же час, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що відповідачами не надано суду протоколу засідання комісії від 16 березня 2022 року щодо ОСОБА_1 , до якого, згідно вимог пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу, вносяться відомості про результат експертного огляду і прийнятого рішення.

Не надано такого і до суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції в тій частині, що надання відповідачем лише Журналу №1 протоколів засідань загально профільної МСЕК №1 за 2022 рік, у якому міститься запис про протокол засідання комісії від 16 березня 2022 року, на якому проводився огляд ОСОБА_1 , не свідчить про дотримання останнім вимог пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу, якими чітко визначений обов`язок складання саме протоколу засідання комісії, який, як і акт огляду, має бути підписаний головою комісії та її членами й засвідчений печаткою.

При цьому, зі змісту наявного у справі Акту №147/1 огляду МСЕК від 16.03.2022 року, складеного саме за формою №157/о, встановлено недотримання Міжрайонною загально-профільною медико-соціальною експертною комісією м. Чернівці №1 вимог Інструкції №577. Зокрема, порушено вимоги пунктів 6, 24 -26, 28, 29 Інструкції №577, що виразилось у не заповненні усіх пунктів Акту №147/1, заповнення пункту 27 Акту №147/1 не зі слів хворого - ОСОБА_1 , відсутність у підпунктах 28.6.2, 28.6.3, 28.6.4 Акту №147/1 відомостей про результати огляду хворого профільним лікарем. Як зазначає позивач, таким з огляду на діагноз «Первинна позапечінкова портативна гіпертензія з ураженням внутрішніх органів», є гастроентеролог.

Також, як стверджує позивач, жодного фізичного огляду позивача комісія не проводила, а отже вказані відомості у пп.28.6.1 Акту №147/1 не відповідають дійсності. На спростування таких доводів, відповідачем не надано жодного належного доказу.

Крім цього, всупереч пункту 39 Інструкції №577, згідно якого у пункті 34 Акту зазначається обґрунтування прийнятого рішення про групу, причину, час настання інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності, потреба в додаткових видах допомоги в необхідних випадках з посиланням на відповідний пункт нормативно-правового акта, у пункті 34 Акту №147/1, усупереч наведеному, в обґрунтування прийнятого рішення вказано лише про консультацію 15.03.2022 року з обласною МСЕК, а як висновок зазначено: «наявна у хворої патологія на даний час її не інвалідизує».

Однак, жодного доказу на підтвердження даної обставини відповідачем не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що оскаржене позивачем рішення прийнято з порушенням процедури, встановленої приведеними вище нормативно-правовими актами, а відтак у сукупності встановлених обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції про доцільність проведення повторного засідання з розгляду питання щодо надання ОСОБА_1 статусу інваліда.

В той же час, не зважаючи на те, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням МСЕК, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не враховано, що ОСОБА_1 уже була раніше визнана особою з інвалідністю 3-ї групи, а за період інвалідності стан її здоров`я не змінювався, що підтверджується, зокрема, наявними у справі Формами індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями за попередні роки, а отже дійшов висновку, що вона мала правомірні очікування на те, що і за результатом огляду МСЕК у березні 2022 року їй буде, фактично, продовжено статус особи з інвалідністю 3-ї групи. Тобто, в даному випадку, зробивши такий висновок, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження МСЕК, а отже в таких висновках рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами ч.4ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Обласної комунальної медичної установи Центр медико-соціальної експертизи, Міжрайонної загально-профілактичної медико-соціальної експертної комісії м.Чернівці про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії змінити в мотивувальній частині.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 липня 2023 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.