Справа № 160/7264/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 липня 2023 року Справа 160/7264/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучення співвідповідача, витребування документів у справі №160/7264/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/7264/23 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/7264/23, яка надійшла разом з позовною заявою, відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу надати позовну заяву, оформлену відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України із конкретизацією предмета оскарження та уточненням щодо на якій посаді позивач просить його поновити, в примірниках відповідно до кількості учасників справи, а також належним чином засвідчені додатки до позовної заяви для відповідача.

20 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через канцелярію від представника позивача надійшли засвідчені належним чином додатки до позовної заяви для відповідача та уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункту 132 наказу № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу та всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 2 радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 з 06 листопада 2022 року.

Позовна заява обґрунтована протиправністю наказу № 243 від 06 листопада 2022 року Військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_2 із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/7264/23 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 докази.

13 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який, серед іншого, містить клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучення співвідповідача, допит свідків, витребування документів.

Дослідивши матеріали справи, при вирішенні заявлених клопотань, суд виходить з наступного.

Щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження, спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Частиною другою та третьою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

При цьому згідно ч. 4 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В свою чергу частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

У тексті відзиву відповідач жодним чином не обґрунтував потребу у розгляді даної справи в порядку загального позовного провадження, у відзиві лише зазначено «в зв`язку зі складністю справи, оскільки розгляд цієї справи у порядку спрощеного провадження не дасть можливість розглянути її повно та всебічно, витребувати та повноцінно дослідити усі докази, допитати свідків».

Вказане обґрунтування є неконкретним, оскільки не визначено в чому саме полягає складність справи, в зв`язку з чим справу не можна розглянути повно та всебічно в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребування та дослідження доказів, повноцінність такого дослідження здійснюється як в загальному, так і в спрощеному позовному провадженні. Висновки суду щодо необхідності допиту свідків викладено далі.

Ці ж доводи є релевантними для клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В зв`язку із зазначеним, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі незначної складності не вимагають розгляду справи в порядку загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з викликом сторін. При цьому сторони не позбавлені права надавати докази та висловлювати свою позицію письмово та спростовувати доводи опонентів у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що позивачем не наведено жодного конкретного аргументу щодо обмеження його можливості представляти власну правову позицію у справі та висловлювати відповідні аргументи під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Судом такі обмеження також не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи можливість виконання завдання та дотримання основних засад адміністративного судочинства при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження), суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити.

Щодо залучення до участі у справі Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

В обґрунтування цього клопотання відповідач зазначає, що кадрове рішення про переведення було прийняте Головнокомандувачем Збройних Сил України, яке відповідач лише виконав шляхом видання оскаржуваного наказу. В свою чергу наказ Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.10.2022 року №455-РС, яким увільнено позивача з займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 і зараховано у розпорядження військової частини НОМЕР_2 , прийнято відповідно до Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 28.07.2022 року №168/дск. Вказаний документ має важливе значення для вирішення справи та знаходиться в Генеральному штабі ЗС України. Висновує, що відповідач не є належним відповідачем у справі.

Щодо залучення до участі у справі Генерального штабу Збройних Сил України суд зазначає, що жодного конкретного твердження для залучення цього суб`єкта до участі у справі відповідачем не наведено. Зберігання правового акту Головнокомандувача Збройних Сил України у Генеральному штабі Збройних Сил України не зумовлює висновок про вчинення останнім будь-яких юридично значущих дій щодо предмета спору.

Щодо залучення до участі у справі Головнокомандувача Збройних Сил України суд зазначає, що в цій справі позивачем оскаржено саме наказ відповідача. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. В цій справі позовні вимоги звернуто до відповідача як суб`єкта прийняття акту, що є предметом оскарження. Відповідно, відсутні підстави для залучення Головнокомандувача Збройних Сил України до участі у справі, оскільки його правові акти в рамках справи не оскаржуються, в свою чергу спірний наказ відповідача є окремим правовим актом, який створює правові наслідки, а тому може бути предметом окремого та самостійного оскарження.

Суд звертає увагу на те, що визначитися з предметом спору має саме позивач, оскільки саме він є ініціатором судового процесу, а суд створює умови для реалізації ним процесуальних прав сторони спору.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/16958/17.

Наявний склад учасників справи відповідає заявленим позовним вимогам, які сформульовано позивачем на власний розсуд.

Отже, клопотання про залучення співвідповідачів у справі є необґрунтованим, в зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити.

Щодо клопотання про виклик та допит свідків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 92 Кодексу адміністративного судочинства України Виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Відповідачем в обґрунтування необхідності допиту 4 свідків (колишні посадові особи відповідача) зазначено, що обставини віддання усного наказу та його подальшого виконання неможливо встановити іншими засобами доказування, аніж показами свідків. При цьому в уточненому позові зазначено, що особи, про допит яких заявлено клопотання, віддали усний наказ на безпосереднє переміщення військовослужбовців відповідача (в т.ч. позивача) до військової частини НОМЕР_2 .

Суд зазначає, що згідно ч. 2, 3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рамках цієї справи розглядається позов про визнання протиправним та скасування конкретного пункту наказу відповідача, який є письмовим. Дії службових осіб відповідача на виконання цього наказу (в т.ч. віддання усних наказів військовослужбовцям здійснити переміщення) не є предметом судового розгляду, більш того такі дії вчинено після видання спірного наказу та на його виконання. Сам же позов обґрунтовано порушенням законодавства при прийнятті відповідачем конкретного наказу, який оформлений письмово, а також доводами про відсутність ознайомлення позивача з цим наказом. Таким чином, відповідачем не обґрунтовано необхідність допиту заявлених ним свідків в рамках цього спору.

Отже, клопотання про допит свідків у справі є необґрунтованим, в зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити.

Щодо клопотання про витребування доказів.

Згідно ч. 1 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідач зазначає, що завірена копія наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.10.2022 року №455-РС має важливе значення для вирішення справи та знаходиться в Генеральному штабі Збройних Сил України, на даний час відсутній у відповідача.

Суд зазначає, що всупереч п. 4 ч. 2 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не вказано заходів, які він вжив для отримання цього доказу самостійно. Також суд звертає увагу, що копію релевантних сторінок зазначеного наказу відповідачем надано до суду разом із відзивом, відповідні аркуші засвідчено належним чином, в т.ч. з відміткою «згідно з оригіналом». Таким чином, відповідачем не обґрунтовано необхідність отримання цього доказу шляхом його витребування.

Також у відзиві наявне клопотання про витребування у військовій частині НОМЕР_2 документів щодо проходження служби позивачем після його переведення до військової частини НОМЕР_2 : витяг з наказу про зарахування до списків особового складу, належним чином завірені копії припису про переведення позивача до військової частини НОМЕР_2 , рапорту про прийняття посади, грошового атестату, послужного списку, відомості про отримання позивачем заробітної плати за період служби у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначені документи підтвердять добровільність переведення позивача на нове місце служби, прийняття ним нової посади, спростують доводи позивача про те, що йому невідомо про підстави його переведення.

Суд зазначає, що всупереч п. 4 ч. 2 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не вказано заходів, які він вжив для отримання цього доказу самостійно.

Суд повторює, що в цій справі предметом спору є правомірність наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідача. Підставами позову є нездійснення ознайомлення позивача з цим наказом, відсутність попереднього опитування та зумовленим цим порушенням прав позивача, а також порушенням спірним наказом окремих положень законодавства.

В свою чергу правомірність та протиправність правового акту є об`єктивними характеристиками, які не пов`язані зі згодою та виконанням особою правового акту, про протиправність якого заявлено позов. Відповідно, фактичне виконання спірного наказу апріорі не впливає на його правомірність, в зв`язку з чим відповідні докази на підтвердження добровільності переведення позивача не стосуються предмету доказування в цій справі правомірності спірного наказу та зумовленого цим порушення прав позивача.

Отже, клопотання про витребування доказів є необґрунтованим, в зв`язку з чим у його задоволенні належить відмовити.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, ухвала постановлена в перший робочий день судді 25 липня 2023 року.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 48, 80, 92, 243, 248, 257, 260, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №160/7264/23 за правилами загального позовного провадження, спрощеного позовного провадження з викликом сторін - відмовити.

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залучення співвідповідачів у справі - відмовити.

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про допит свідків - відмовити.

У задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів - відмовити.

Копії даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена.

Суддя Н.В. Боженко