Справа № 158/2447/23
Суддя: Поліщук С. В.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2447/23
Провадження № 2-а/0158/65/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Поліщук С.В.,
при секретарі Квач Н.А.,
з участю: представника позивача Мельника М.М.,
представника відповідача адвоката Полетила П.С.,
відповідача ОСОБА_1 ,
перекладача Сагатова Дільшода,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в режимі відеоконференцзв`язку справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення,-
В С Т А Н О В И В
27 липня 2023р. позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в особі його представника Мельника М.М. звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 липня 2023р. співробітниками Департаменту патрульної поліції м. Києва було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України.
Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.
Особу відповідача громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено та ідентифіковано паспортом громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 виданим 29.06.2015р., строком дії до 28.06.2025 року.
З пояснень громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 встановлено, що він прибув до України 10.09.2018р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Бориспіль».
За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 25 червня 2021 року, відповідача по справі - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550 грн., який відповідачем сплачено.
Крім того, 25 червня 2021 року управлінням ДМС в Сумській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у термін до 24.07.2021р., про що останньому було достовірно відомо, про що свідчить відібрана у громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 розписка про отримання вищевказаного рішення, зі змістом якого він був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, про що свідчить його особистий підпис.
Вищевказане рішення відповідачем по справі до суду не оскаржувалось, при цьому виконане не було, оскільки громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України не покинув, і як наслідок 25 липня 2023р. був виявлений та відповідно до протоколу серії МКМ №000385 від 25.07.2023р. затриманий о 16 год. 30 хв. 25.07.2023 року.
25.07.2023р. рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області постановлено примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України.
Посилаючись на те, що відомості про перебування відповідача по справі на території України на законних підставах відсутні, останній рішення компетентного органу від 25.06.2021р. про примусове повернення до країни походження у термін до 24.07.2021р. не виконав, наслідки його невиконання останньому було достовірно відомо, відповідач по справі ухиляється від проведення процедури видворення, переховується, просить поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та винести рішення про затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення строком на 6 (шість) місяців.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 липня 2023р. дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Представник відповідача адвокат Полетило П.С. подав до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначає, що відповідач по справі - громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 з 2018 року проживає в Україні, має міцні соціальні зв`язки, проживає в орендованій квартирі в м. Київ у цивільному шлюбі з громадянкою України з якою мають спільну дитину дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того зазначає, що відповідач по справі є волонтером у ТзОВ «Наш Київ». Щодо невиконання рішення управлінням ДМС в Сумській області від 25.06.2021р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у термін до 24.07.2021р. вказує, що 14.08.2020р. відносно нього були вчинені хуліганські дії та викрадено документи, який працівниками правоохоронного органу йому повернуто в червні 2023р., що посвідчують його особу, в тому числі закордонний паспорт серії НОМЕР_1 про що до ЄРДР внесено відомості за ч. 4 ст. 296 КК України. Вказує, що на даний час відповідач по справі є ідентифікованим відповідно до паспорта громадянина Республіки Узбекистан, який було вилучено працівниками ДМС. Посилаючись на відсутність ризиків, які могли б вказувати на те, що відповідач по справі ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, просить в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача Мельник М.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.
Відповідач по справі - ОСОБА_2 та його представник адвокат Патетило П.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити в повному об`ємі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Так, статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює основоположне право людини, а саме захист особи від свавільного втручання держави в її право на свободу. Підпункти з «a» до «f» пункту 1 статті 5 Конвенції містять вичерпний перелік дозволених підстав позбавлення свободи і жодне позбавлення свободи не буде законним, якщо не відповідатиме одній з цих підстав (рішення Європейського суду з прав людини в справі "Хлаіфія та інші проти Італії" (Khlaifia and Others v. Italy), пункт 88).
Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Судом встановлено, що 25 липня 2023р. співробітниками Департаменту патрульної поліції м. Києва було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув до України 10.09.2018р. через КПП «Бориспіль» з приватною метою. Після закінчення терміну перебування, територію України не покинув. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 25 червня 2021 року управлінням ДМС в Сумській області відповідача по справі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2550 грн., який відповідачем по справі не сплачено. Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі офіційно не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, а тому відносно останнього 25 червня 2021 року управлінням ДМС в Сумській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін до 24.07.2021р. (а.с. 10 на звороті-13).
Особу відповідача ідентифіковано на підставі паспорта громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 виданим 29.06.2015р., строком дії до 28.06.2025 року (а.с. 9).
З копії вищезазначеного рішення про примусове повернення вбачається, що зі змістом вказаного рішення, відповідач по справі був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, що стверджується особистим підписом. Вказане рішення відповідачем по справі до суду не оскаржувалось (а.с. 12 на звороті 13).
Судом встановлено, що рішення про примусове повернення відповідач по справі не виконав, хоча реально усвідомлював, що своїми умисними діями порушує законодавство України, а також офіційно не звертався до компетентних органів держави Україна про його легалізацію проживання на території даної держави.
З матеріалів доданих до позовної заяви вбачається, що зі сторони позивача систематично вживались заходи пов`язані із перевіркою виконання рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження.
Враховуючи вищезазначене та ту обставину, що встановити місце проживання відповідача не надавалось за можливе, що унеможливило виконання рішення компетентного органу про повернення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до країни походження або третьої країни, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк звернення із даним позовом до суду, оскільки вважає, що такий строк пропущений із поважних причин (а.с. 5-8, 14).
25 липня 2023р. співробітниками Департаменту патрульної поліції м. Києва було виявлено та затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія протоколу про адміністративне затримання МКМ №000385 від 25.07.2023р. (а.с. 15).
Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25 липня 2023р., та актом приймання передачі іноземця або особи без громадянства від 25.07.2023р. відповідача по справі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

25.07.2023р. рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області постановлено примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з території України (а.с. 16).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод втілює основоположне право людини, а саме захист особи від свавільного втручання держави в її право на свободу. Підпункти з «a» до «f» пункту 1 статті 5 Конвенції містять вичерпний перелік дозволених підстав позбавлення свободи і жодне позбавлення свободи не буде законним, якщо не відповідатиме одній з цих підстав (рішення Європейського суду з прав людини в справі "Хлаіфія та інші проти Італії" (Khlaifia and Others v. Italy), пункт 88).

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

При цьому, відповідно до ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Так, п. 3 ч. 4 ст. 46 КАС України визначено, що зокрема, іноземці чи особи без громадянства, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI (надалі - Закон № 3773).

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №3773-VІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. ч. 1, 4, 5 ст. 26 Закону №3773-VI, Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту праві законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції),у тому числі проти дії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України),з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Слід зазначити, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може, на підставі винесеної за його позовом постанови суду, примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто, з аналізу наведених вище норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Судом також встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно перебуває на території України, ним не виконано у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення до країни походження від 25.06.2021р. та не вчинялось жодних дій з легалізації проживання на території України. Відповідачем по справі не виконано рішення компетентного органу про його примусове повернення до країни походження або третьої країни від 25.06.2021р., перебуваючи на території України з 2018 року не вживались заходи щодо легалізації його перебування на території України, відсутні докази щодо офіційного звернення відповідача до компетентного органу з даного приводу.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач і в подальшому може ухилитись від виконання рішення про примусове повернення його до країни походження або третьої країни, що унеможливлює виконання рішення компетентного органу щодо відповідача по справі, а тому суд обґрунтовано вважає, що є підстави для затримання відповідача з метою забезпечення процедури видворення з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, органом охорони державного кордону подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цього органу (підрозділу) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Крім того встановлено, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, порушив вимоги ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до ст. 30 цього Закону підлягає примусовому видворенню.

Разом з тим, на думку суду, позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним та вважає достатнім строк затримання останнього з метою забезпечення примусового видворення за межі території України два місяці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про затримання відповідача по справі з метою забезпечення виконання рішення компетентного органу щодо його примусового видворення узгоджуються з положеннями національного законодавства, є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 243-245, 288, 289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-

У Х В А Л И В :

Поновити позивачу Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення задовольнити частково.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення виконання рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 25.07.2023 року про його примусове видворення на строк достатній для виконання рішення суду але не більше як на 2 (два) місяці, починаючи з часу фактичного затримання 16 год. 30 хв. 25.07.2023 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А; );

представник позивача: Мельник Михайло Миколайович, діє на підставі довіреності №8010/11-23 від 09.01.2023р.;

відповідач: громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ;

представник відповідача адвокат Полетило Павло Сергійович, діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1065191 від 27.07.2023р. та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1306 від 02.04.2021р.;

перекладач - Сагатов Дільшод, свідоцтво №23-148 від 01.07.2023р.

Суддя Ківерцівського районного суду

Волинської області Поліщук С.В.