Справа № 420/11824/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Дубровної В.А.,

при секретарі: Самсоновій А.М.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів Кавун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

І. Зміст позовних вимог.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора ( далі відповідач - 1), Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі відповідач-2, Кадрова комісія), Одеської обласної прокуратури ( відповідач-3), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 та вважати проходження атестації успішним;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора Одеської області В.Веніславського №2172к від 28.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за вимушений прогул у межах стягнення за один місяць;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Одеську обласну прокуратуру подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що з 09.12.1999 року він працював в органах прокуратури Одеської області. Наказом виконувача обов`язків прокурора Одеської області В.Веніславського № 2172к від 28.09.2020 позивача звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», в якості підстави його прийняття зазначено рішення чотирнадцятої кадрової комісії № 2 від 20.07.2020 та протокол засідання чотирнадцятої кадрової комісії №16 від 14.09.2020. Позивач вказує, що рішення Кадрової комісії № 2 від 20 липня 2020 року про неуспішне проходження ним атестації підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства та є протиправним і створило негативні для нього наслідки, оскільки було застосоване у якості підстави для його звільнення із займаної посади та органів прокуратури. Зокрема, позивач відмічає, що в ході проведення співбесіди він правильно письмово вирішив практичне завдання. Крім того, роблячи висновок про неуспішне проходження позивачем атестації, кадровою комісією повністю проігноровані його пояснення та копії судових рішень, що вплинуло на неправомірне встановлення з його боку порушень вимог абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції». Позивач вважає, що допущення помилки в назві посади під час проходження третього етапу атестації - співбесіди, не може свідчити про його професійну некомпетентність або невідповідність займаній посаді. Також вказує, що згідно вимог діючого на момент прийняття рішення комісії законодавства питання здійснення контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування відносилось до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції. Таким чином, перевірка своєчасності подання та правильності заповнення позивачем декларації зроблена кадровою комісією поза межами наданих їй повноважень, а відтак, висновок, зроблений з порушенням наданих повноважень, є незаконним. Щодо незаконності та протиправності виданого на підставі рішення Кадрової комісії № 2 від 20 липня 2020 року наказу про його звільнення, то позивач вказує, що даний наказ, по-перше, виданий на підставі незаконного та необґрунтованого рішення Кадрової комісії, по-друге, із посиланням на норму закону, яка регулює правовідносини між працівником та роботодавцем при реорганізації або ліквідації органу прокуратури, чого в дійсності в прокуратурі Одеської області не відбулось, а мало місце лише перейменування органу прокуратури, а отже, законних підстав для його звільнення за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII не існувало.

07.02.2023 р. Офісом Генерального прокурора надано до суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, вказуючи на те, що Законом № 113-ІХ та Порядком № 221 визначено процедуру проходження співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За приписами п.17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та Порядку № 221 за результатами атестації прокурора кадрові комісії ухвалюють рішення про успішне або неуспішне проходження прокурором атестації. Під час співбесіди кадровою комісією надавалася оцінка професійній етиці та доброчесності, а також професійній компетенції позивача, що є безпосереднім предметом атестації в силу вимог пп. 2 п. 12 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.. Так, за наслідками проведеної чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур було ухвалено рішення про неуспішне проходження прокурором атестації від 20.07.2020 №2, відповідно до якого під час проведення співбесіди комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності та доброчесності, та яке містить мотив його прийняття, висновки, зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації, наданих позивачем пояснень. Відповідач-1 стверджує, що суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора та, відповідно, встановлювати відповідність прокурора цим вимогам, оскільки такі дискреційні повноваження мають виключно члени кадрової комісії.. У зв`язку з тим, що позивач не успішно пройшов атестацію, наказом виконувача обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури від 28.09.2020 № 2172к його звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки юридичним фактом, що зумовлює таке звільнення у даному випадку є рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Щодо вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури, то відповідач-1 вказує, що пунктом 18 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що переведення на посаду в новий орган прокуратури можливо лише у разі успішного проходження прокурором атестації за умови наявної вакансії. Щодо стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то позивачу сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.10.2022 по 29.03.2021 р., що унеможливлює таке повторне стягнення за аналогічний період.

Відповідач-3 під час нового розгляду справи ані відзив на позов, ні письмові пояснення до суду не надав.

При цьому, представник відповідача-3 в усних поясненнях заперечила проти задоволення позовних вимог, заявлених до Одеської обласної прокуратури, з підстав викладених у відзиві на позов при первинному розгляді справи, зокрема, застосування норми пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру прямо передбачено Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури. Так, настання правового наслідку у вигляді звільнення у разі неуспішного проходження атестації на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру законодавцем не пов`язано із ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скороченням кількості прокурорів органу прокуратури як необхідною передумовою для такого звільнення, оскільки правовим наслідком неуспішного проходження атестації Законом прямо передбачено звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру. Також зазначив, що поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію на посаді в органах прокуратури, супереч конституційному принципу рівності громадян надає йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

В судовому засіданні 14.07.2023 р. позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

В судовому засіданні 14.07.2023 представник відповідача-1 підтримала заперечення, викладені Офісом Генерального прокурора у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

III. Процесуальні дії у справі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 420/11824/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської обласної прокуратури № 2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області з 03 жовтня 2020 року.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2020 року по день поновлення на роботі в розмірі 371 211,06 грн. (триста сімдесят одна тисяча двісті одинадцять гривень 06 копійок).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У встановленні судового контролю за виконанням рішення суду відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року змінено в частині.

Викладено абзац 4 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у наступній редакції: Поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури з 03 жовтня 2020 року..

Викладено абзац 5 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у наступній редакції: Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.10.2020 року по день постановлення рішення суду першої інстанції в розмірі 9 2272,18 грн. (дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят дві гривні 18 коп.).

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 420/11824/20 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 11.01.2023 року для розгляду судді Дубровній В.А.

Ухвалою суду від 17.01.2023 р. справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 16.02.2023 р.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2023 р. відкладено підготовче засідання до 17.03.2023 р. у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

Ухвалою суду від 17.02.2023 р. зобов`язано Офіс Генерального прокурора надати належним чином засвідчені копії декларацій позивача про доходи за 2016, 2019 роки, витребувані документи надати до 01.03.2023 р.

Ухвалою суду від 17.03.2023 р. зобов`язано Національне агентство з питань запобігання корупції надати суду копії декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданих ОСОБА_1 за 2016, 2019 роки, провадження у справі зупинено до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 03.04.2023 р. поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 20.04.2023 р. о 10-00 год.,

Ухвалою суду від 20.04.2023 р. зобов`язано Національне агентство з питань запобігання корупції надати інформацію щодо " Місця фактичного проживання або поштова адреса, на яку Національне агентство з питань запобігання корупції може надсилати кореспонденцію суб`єкту декларування", зазначену ОСОБА_1 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік. Зобов`язано ОСОБА_1 надати суду декларацію особи, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, зупинено провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 03.05.2023 р. поновлено провадження у справі, продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.05.2023 р. о 12-00 год.,

Протокольною ухвалою суду від 18.05.2023 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2023 р.

Протокольною ухвалою суду від 29.06.2023 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 14.07.2023 р. у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

У судовому засіданні 14.07.2023 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 з 09.12.1999 року працював в органах прокуратури Одеської області на посадах помічника прокурора району, слідчого, старшого слідчого районної прокуратури, прокурора прокуратури міста та прокуратури області, слідчого в особливо важливих справах прокуратури області, прокурора відділу прокуратури області, що підтверджується записами в дублікаті трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 35-36, т. 1).

З 08.05.2020 року позивач обіймав посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області.

У подальшому позивачем подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та допущений до третього етапу - співбесіди, що підтверджується рішеннями Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1 та № 2 від 09.06.2020 року та протоколом засідання вказаної Комісії № 3-і від 09.06.2020 року (том 2 а.с.97-103).

20 липня 2020 року Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур було ухвалене рішення №2 про неуспішне проходження прокурором атестації. Відповідно до вказаного рішення, керуючись пунктами 13, 17 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та пунктом 6 розділу І, пунктом 16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, під час проведення співбесіди, Комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність прокурора організаційно-методичного відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Так, в порушення вимог абз. 2. ч. 2 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції ОСОБА_1 після звільнення у 2016 році не подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Також комісія констатувала ряд істотних порушень ОСОБА_1 правил декларування (зокрема, у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання корупції не зазначено відомості про його неповнолітніх дітей, відсутні відомості про квартиру сестри, де він проживав тощо).

Відповідно до Європейських керівних принципів з етики і поведінки для прокурорів (Будапештські керівні принципи), прийнятих на 6-й конференції Генеральних прокурорів Європи у Будапешті 31.05.2005, прокурор за будь-яких умов повинен дотримуватися доброчесності та небайдужості, прокурори не повинні компрометувати своїми вчинками в приватному житті реально існуючі або ті, що побутують у громадській думці, такі достоїнства співробітників органів прокуратури, як чесність, справедливість і неупередженість; прокурори повинні поважати закон і дотримуватися його в усі часи.

Діяльність прокуратури ґрунтується на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки (ст.3 Закону України Про прокуратуру), прокурор зобов`язаний додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури (ст.19 цього ж Закону). При виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності (ст.16 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого 27.04.2017 р. Всеукраїнською конференцією прокурорів).

З огляду на викладене кадрова комісія вважає, що прокурор не у повній мірі відповідає критерію доброчесності та професійної етики, складовою якої є обов`язок неухильно дотримуватись Конституції і законів України.

Крім того, аналізуючи пояснення ОСОБА_1 , кадрова комісія вважає, що ОСОБА_1 неповною мірою відповідає критерію професійної компетентності. Так, він не зміг правильно назвати актуальну займану посаду в органах прокуратури, а також попередні посади, не орієнтується у своїх службових обов`язках, не повідомив кадровій комісії про якісь свої досягнення або напрацювання під час роботи.

У зв`язку з викладеним, керуючись пунктами 11-16 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (зі змінами), чотирнадцята кадрова комісія ухвалила рішення про неуспішне проходження атестації прокурором організаційно-методичного відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_1 (том 2 а.с.125-126).

Протоколом № 16 засідання Чотирнадцятої кадрової комісії від 14 вересня 2020 року були внесені виправлення у назву посади позивача в рішенні № 2 Комісії від 20.07.2020 року та зазначено вважати правильною посаду прокурора ОСОБА_1 прокурор третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області (том 2 а.с.114-124).

Наказом Одеської обласної прокуратури №2172к від 28 вересня 2020 року на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії №2 від 20.07.2020 року, протоколу засідання Чотирнадцятої кадрової комісії №16 від 14.09.2020 року, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру з 02 жовтня 2020 року (а.с. 6, т. 3).

Вважаючи рішення про неуспішне проходження атестації та наказ про звільнення незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру » від 14.10.2014 № 1697-VII ( далі Закон № 1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Цим Законом забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX ( далі Закон №113-IX), який набрав чинності 25 вересня 2019 року, до Закону № 1697-VII були внесені зміни.

Зокрема, в тексті Закону № 1697-VII слова Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури замінено відповідно на Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, окружні прокуратури.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом, усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру. Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-ІХ визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Відповідно до пункту 11 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 14 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX обумовлено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

На виконання вимог Закону №113-IX наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації ( далі Порядок № 221).

За визначенням, що міститься у пункті 1 розділу І Порядку № 221, атестація прокурорів це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктами 6-8 розділу I Порядку № 221 визначено, що атестація включає в себе три етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 розділу IV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.

Пунктами 8-11 розділу IV Порядку №221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності скановані копії документів).

Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233, передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

В силу приписів підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Зазначеному кореспондують приписи пункту 6 розділу V Порядку №221, в якому визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру.

Частина перша статті 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час.

За змістом абзацу третього пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

VI. Оцінка суду.

Як встановлено судом, спір у цій справі виник у зв`язку із прийняттям Чотирнадцятою Кадровою комісією за наслідками проведеної співбесіди з ОСОБА_1 рішення від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження ним атестації, яке, у свою чергу, стало підставою для винесення в. о. керівника Одеської обласної прокуратури наказу від 28 вересня 2020 року № 2172к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Кадрової комісії від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Як зазначалось вище, на виконання вимог Закону № 113-IX та Порядку №221 ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора подав заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, у якій підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами її проведення, зокрема і щодо того, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації його буде звільнено з посади.

Позивач успішно пройшов перші два етапи атестації іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 було допущено до наступного етапу атестації - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За вищенаведеними положеннями Порядку № 221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання. Співбесіда проходить у формі засідання комісії (пункт 13 розділу ІV Порядку № 221).

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Своєю чергою, пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

З огляду на наведені правові норми рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

Відповідно до оскаржуваного рішення Кадрової комісії № 2 від 20 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , висновком членів комісії є невідповідність прокурора організаційно-методичного відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню Кадрової комісії суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 120/112/20-а, яка полягає у тому, що відповідно до приписів пункту 5 та підпункту 3 пункту 6 розділу І Порядку № 221 встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та перевірка дотримання ним професійної етики та доброчесності мають різні критерії. Ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

При цьому, визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної компетентності, професійної етики і доброчесності (за винятком грубих порушень, наявності яких самих по собі є достатньою для твердження про невідповідність прокурора критеріям професійної компетентності, професійної етики чи доброчесності).

Щодо вмотивованості та обґрунтованості висновку членів Кадрової комісії в частині невідповідності ОСОБА_1 критерію професійної компетентності, то зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що позивач не зміг правильно назвати актуальну займану посаду в органах прокуратури, а також попередні посади, не орієнтується у своїх службових обов`язках, не повідомив кадровій комісії про якісь свої досягнення або напрацювання під час роботи.

Суд зауважує, що професійна компетентність прокурора це сукупність: теоретичних знань та умінь у застосуванні закону, здатність здійснювати повноваження прокурора, що підтверджено І етапом атестації; загальні здібності та навички, що підтверджено ІІ етапом атестації; оцінка рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Тому питання неповної відповідності позивача критерію професійної компетентності не може ґрунтуватись тільки на тому, що позивач неправильно назвав повне найменування посади чи не розповів про свої досягнення.

Водночас, складнощі навести повну назву своєї посади, яка складається з 23 слів, за наведених позивачем обставин (зміна назв та підпорядкованості підрозділів) не може обґрунтовано свідчити про неповну професійну компетентність позивача, так само як і не наведення позивачем якихось своїх досягнень або напрацювань під час роботи, що, по своїй суті, є абстрактним та незрозумілим судженням комісії.

При цьому, сама ж Кадрова комісія, ухвалюючи рішення № 2 відносно позивача, припустилася помилки у найменуванні його посади, яку в подальшому виправила у протоколі від 14 вересні 2020 року. Крім того, як у протоколі засідання Кадрової комісії, так і в оскаржуваному рішенні відсутня інформація про обговорення позивачем та членами комісії результатів виконаного ним практичного завдання. Оцінка професійної компетентності позивача здійснена Кадровою комісією без урахування того, що позивач успішно пройшов попередні етапи атестації.

З вищезазначеним погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.12.2022 року по даній справі.

Щодо висновку членів Кадрової комісії в частині того, що ОСОБА_1 не в повній мірі відповідає критерію доброчесності та професійної етики, то за змістом оскаржуваного рішення

- після звільнення у 2016 році позивач не подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чим порушив вимоги абзацу 2 частини другої статті 45 Закону України Про запобігання корупції, а також

- ОСОБА_1 допущено ряд істотних порушень правил декларування (зокрема, у декларації за 2019 рік не зазначено відомості про його неповнолітніх дітей і відсутні відомості про квартиру сестри, де він проживав тощо).

Тобто під час проведення співбесіди з позивачем Кадровою комісією встановлено порушення ним правил декларування, які вплинули на прийняття спірного рішення.

Відповідно до приписів підпункту 3 пункту 9 розділу IV Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019 № 221 для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора.

Тобто, вирішення питання стосовно доброчесності прокурора має вирішуватись комісією безпосередньо у взаємодії з НАЗК. Однак відповідачами 1-2 не надано суду доказів отримання такої інформації.

В той же час, матеріали справи свідчать, що наказом прокурора Одеської області № 2627к від 23 листопада 2016 року позивача було звільнено з посади слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області та з органів прокуратури. 815/7401/16, протиправність якого була предметом судового розгляду в межах адміністративної справи № 815/7401/16.

За положеннями частини першої статті 45 Закону України Про запобігання корупції від 14.10.2014 № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

При цьому, абзацом другим частини другої статті 45 цього Закону передбачено, особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в" і "г" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані наступного року після припинення діяльності подавати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

При цьому, щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік була подана ОСОБА_1 17 березня 2017 року о 20:39, тобто до 01 квітня 2017 року, що свідчить про дотримання позивачем, передбаченого ст. 45 Законом України Про запобігання корупції.(т. VI а.с. 84-99, 165-180).

Вказане спростовує висновок членів Кадрової комісії щодо порушення позивачем вимог абзацу 2 частини другої статті 45 Закону України Про запобігання корупції.

Щодо висновку членів Кадрової комісії про порушення ОСОБА_1 вимог частини першої статті 1 Закону України Про запобігання корупції в частині допущення ряду істотних порушень правил декларування у поданій за 2019 рік декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які полягають у не зазначені відомостей про його неповнолітніх дітей та про квартиру сестри, де він проживав, то суд враховує наступне.

Як вбачається з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 р., позивачем у розділі 2.1 Інформація про суб`єкта декларування щодо місце фактичного проживання або поштова адреса, на яку суб`єкту декларування Національним агентством може бути надіслано кореспонденцію вказано адресу АДРЕСА_1 . ( т. VI а.с. 181-182)

Щодо розділу 2.1 «Інформація про членів сім`ї суб`єкта декларування» вищевказаної декларації за 2019 рік, то члени сім`ї не зазначені. (т. VI а.с. 182)

Згідно з визначенням терміна «члени сім`ї», що міститься в статті 1 Закону України Про запобігання корупції членами сім`ї суб`єкта декларування вважаються 1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік/дружина) станом на останній день звітного періоду, незалежного від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду; 2) діти суб`єкта декларування до досягнення ними повноліття, незалежного від їх спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду.

Під час дослідження доказів судом було відтворено відеозапис співбесіди з позивачем, з якого встановлено, що позивач повно та об`єктивно надав відповіді на питання стосовно встановлених ОСОБА_2 комісією порушень ним правил декларування, зокрема

- на запитання, чому позивач не вказав у декларації за 2019 рік своїх неповнолітніх дітей, він пояснив, що з 28.05.2019 у зв`язку з розірванням шлюбу він припинив проживати з ними однією сім`єю, оскільки діти залишилися мешкати з матір`ю. Тому він вважав, що у разі їх окремого проживання вносити відомості про них в декларацію не потрібно. Крім того, позивач наголосив, що будь-якого майна на його дітей не зареєстровано, тому не зазначення відомостей про дітей не має будь-яких негативних наслідків та не впливає на достовірність відомостей щодо майна, внесених ним до декларації.

- на запитання, чому у декларації за 2019 рік позивачем не внесено відомості про квартиру сестри, де він мешкає, він пояснив, що це твердження є помилковим, оскільки такі відомості внесені, а також звернув увагу, що з 2019 року він мешкає з батьками через тяжку хворобу батька, який помер, та тяжкої хвороби матері, яка у теперішній час потребує постійного догляду.

Водночас, ані рішення комісії, ані протокол її засідання не містять обґрунтованих мотивів неврахування наданих позивачем пояснень та документів.

При цьому, будь-яких доказів щодо прийняття НАЗК відносно позивача рішень у частині задекларованих ним відомостей, відповідачами в ході розгляду справи не надано.

У постановах від 14 липня 2022 року у справі №640/1083/20, від 30 серпня 2022 року у справі № 420/7408/20 Верховний Суд підкреслив, що визначена чинним законодавством атестація не передбачає проведення повної перевірки декларанта на запити прокурора чи кадрових комісій. Моніторинг способу життя суб`єкта декларування передбачає лише вибіркову перевірку та на підставі повідомлень фізичних чи юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування, задекларованим ним майну і доходам.

Відповідачем-1 не надано обґрунтувань щодо застосування терміну тощо та зазначено про інші неточності, які на думку відповідача викликали у органу сумніви щодо відповідності позивача вимогам професійної етики і доброчесності прокурора та які дають підстави вважати, що позивачем були допущені й інші порушення.

Оскаржуване рішення комісії не містить цих інших порушень, що свідчить про його невідповідність принципу юридичної визначеності, а тому зазначення переліку істотних порушень застосовуючи термін тощо не можуть бути підставою для прийняття рішення про неуспішне проходження атестації.

Щодо посилань відповідачів на виключну дискреційність кадрової комісії щодо оцінки прокурора на предмет дотримання правил професійної етики, доброчесності та рівня його професійної компетентності, то суд вказує про таке.

За приписами пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокуратура України від 17.10.2019 № 233 ( далі Порядок № 233) рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Тобто, рішення кадрової комісії, ухвалене за результатами атестації, зокрема її третього етапу, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, прокурор не відповідає займаній посаді та, відповідно, підлягає звільненню.

З наведеного висновується, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації може бути предметом оцінки судом адміністративної юрисдикції, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку № 233.

Суд зазначає, що за сталою позицією Верховного Суду вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18).

Отже, беручи до уваги положення пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд не втручаючись у дискреційні повноваження комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, суд вважає, що висновок Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам критерію доброчесності та професійної етики зроблений виключно на аналізі відомостей з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, без отримання від НАЗК підтверджуючої інформації та інших джерел інформації, які містять відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування, задекларованим ним майну і доходам, а також без урахування пояснень позивача та наданих ним документів.

Підсумовуючи вищевикладене, на переконання суду рішення Кадрової комісії від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 прийнято без дотримання принципу пропорційності (дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення), за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно порушення порядку формування Кадрової комісії та невідповідності членів комісії встановленим вимогам щодо політичної нейтральності, бездоганної ділової репутації, високих професійних та моральних якостей, наявності стажу роботи в галузі права, оскільки наявні у справі докази щодо наявності у членів комісії стажу в галузі права, їх місця роботи, а також тим, що вказаних осіб було запропоновано дипломатичним представництвом США, що передбачено Порядком № 221, спростовує такі доводи.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги «вважати проходження атестації успішним», оскільки сформульовані у зазначений спосіб позовні вимоги жодним чином прав позивача не поновлять. В цій частині позивач, на переконання суду, обрав невірний спосіб захисту порушеного права.

Щодо правомірності оскаржуваного наказу прокуратури Одеської області №2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру, то зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію щодо застосування положень пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у зіставленні з пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №113-IХ, (постанови від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20-а та № 160/6204/20, від 29 вересня 2021 року у справах № 440/2682/20 та № 640/24727/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 540/1456/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 160/5745/20, від 13 вересня 2022 року у справі № 640/1219/20) суд зазначає, що неуспішне проходження атестації (оформлене відповідним рішенням кадрової комісії) є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII.

З огляду на вказане, суд не погоджується з позицією позивача в частині незаконного посилання відповідача -3 в оскаржуваному наказі про його звільнення на пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», як норму закону, яка регулює правовідносини між працівником та роботодавцем при реорганізації або ліквідації органу прокуратури.

Разом з тим, ураховуючи, що спірний наказ Одеської обласної прокуратури №2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII виданий на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження ним атестації, яке судом визнано протиправним, то цей наказ також підлягає скасуванню як протиправний.

Питання поновлення працівника на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідних вимог, вирішується судами за наслідками вирішення питання про задоволення основних вимог про визнання звільнення незаконним.

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про його поновлення на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури, суд враховує наступне.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Законів № 1697-VII та № 113-ІХ, не врегульовано процедуру поновлення на посаді прокурора в разі його незаконного звільнення, тому існує необхідність субсидіарного застосовування до спірних правовідносин окремих норм КЗпП України.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Питання щодо поновлення працівника саме на попередній роботі, а не у новоствореному органі неодноразово розглядались Верховним Судом (постанови від 20 січня 2021 року у справах № 640/18679/18, 804/958/16. від 23 грудня 2020 року у справі № 813/7911/14, від 09 грудня 2020 року у справі № 826/18134/14, від 19 листопада 2020 року у справі № 826/14554/18, від 07 липня 2020 року у справі № 811/952/15, від 19 травня 2020 року у справі № 9901/226/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/5596/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 816/584/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 821/3736/15-а, від 09 жовтня 2019 року у справі № П/811/1672/15, від 22 травня 2018 року у справі № П/9901/101/18 (Велика Палата Верховного Суду) тощо.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

З огляду на вказане, скасування наказу Одеської обласної прокуратури №2172к від 28 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури, в силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, суд звертає увагу, що Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в контексті спірних правовідносин є поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури із дня, наступного за днем звільнення, з 03 жовтня 2020 року.

Зважаючи на вказаний висновок суду у задоволенні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури слід відмовити.

Приписами ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

У відповідності до абз. 3 п.2 Порядку № 100 збереження заробітної плати у всіх інших випадках, до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Визначаючись з кількістю днів вимушеного прогулу та сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 (справа №755/12623/19) визначила природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що такий заробіток за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільненні - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. Водночас виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з наступного після дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника.

Разом з тим, під час нового розгляду даної справи судом встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року у даній справі № 420/11824/20, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 року наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 19.08.2021 року за № 1923к скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 28 вересня 2020 року № 2172к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 02.10.2020 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області з 03 жовтня 2020 року. (т.VI а.с. 225).

При цьому, згідно виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 року у даній справі № 420/11824/20 Державною казначейською службою України з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 перераховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03.10.2020 року по 29.03.2021 року у розмірі 74 279,11 грн. (т. VI а.с. 225).

В подальшому, наказом Одеської обласної прокуратури від 13.01.2023 року за № 57к скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 19.08.2021 року за № 1923к про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області. (т. VI а.с. 225).

Відтак, період вимушеного прогулу позивача включає наступний день після прийняття наказу Одеської обласної прокуратури від 13.01.2023 року за № 57к, по день ухвалення судового рішення у даній справі, а саме з 14.01.2023 року по 14.07.2023 року включно та складає 131 робочий день.

Згідно довідки Одеської обласної прокуратури від 18.02.2021 року № 21-61 середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складає 762,58 грн. ( т. ІІІ а.с. 93).

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.01.2023 року по 14.07.2023 року включно, яка підлягає стягненню з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 складає 99 897,98 гривень ( 131 р.д.* 762,58 грн.), яка визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Зважаючи, що в межах розгляду даної справи позивачем було отримано суму стягнення за один місяць, тому відсутні підстави для застосування вказаної норми КАС України.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи позивача в частині правозастосування пункту 10 Порядку № 100 при вирішенні спірних правовідносин, що узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленому у постанові від 22 грудня 2022 року у даній справі № 420/11824/20, згідно якому положення пункту 10 Порядку № 100 виключено постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213, яка набрала чинності 12 грудня 2020 року. Отже, з 12 грудня 2020 року правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні. Подібну правову позицію неодноразово висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 листопада 2021 року у справі №826/6301/15, від 09 грудня 2021 року у справі № 340/588/20 та від 20 січня 2022 року у справі № 826/17709/14, від 27 вересня 2022 року у справі № 826/18139/14, від 29 листопада 2022 року у справі № 826/17616/14.

VII. Висновок суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2.статті 73 КАС України).

Приписами частини 2 статті 74 КАС України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи, що відповідачами належними та допустимими доказами не доведено правомірності звільнення позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VІІI. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст.139 КАС України)

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, заяв про відшкодування інших витрат не заявляв, тому згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора від 20 липня 2020 року № 2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Одеської обласної прокуратури № 2172к від 28.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 02 жовтня 2020 року;

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 03 жовтня 2020 року.

Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 січня 2023 року по 17 липня 2023 року включно у сумі 99 897,98 гривень з відрахуванням податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань та слідчих регіональної прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 03 жовтня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 липня 2023 року.

Суддя В.А. Дубровна

ф