Справа № 280/11592/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 липня 2023 року

м. Київ

справа № 280/11592/21

адміністративне провадження № К/990/24777/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпра від 13 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів на правах місцевих, Запорізької обласної прокуратури, з участю третьої особи: Офісу Генерального прокурора, про скасування рішення про неуспішне проходження атестації, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Запорізької обласної прокуратури, у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів на правах місцевих № 389 від 13 вересня 2021 року про неуспішне проходження прокурором атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності і навички з використанням комп`ютерної техніки;

- визнати протиправним і скасувати наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 1459к від 22 жовтня 2021 року про звільнення з посади прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 та з органів прокуратури з 22 жовтня 2021 року;

- поновити на посаді прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 з 22 жовтня 2021 року;

- стягнути з Запорізької обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року позов задоволений частково. Визнано протиправним і скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів на правах місцевих № 389 від 13 вересня 2021 року про неуспішне проходження прокурором атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності і навички з використанням комп`ютерної техніки. Визнано протиправним і скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 1459к від 22 жовтня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 та з органів прокуратури з 22 жовтня 2021 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 з 23 жовтня 2021 року. Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 жовтня 2021 року по 16 жовтня 2022 року в розмірі 86031 грн 74 коп.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалами Верховного Суду від 01 червня 2023 року та від 29 червня 2023 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

13 липня 2023 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» втретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпра від 13 квітня 2023 року, у якій просить її скасувати.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якої заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пункту 16 (щодо обсягу та достатності обґрунтування та вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації), пункту 17 (щодо можливості та підстав для повторного проходження прокурором певного етапу атестації), пункту 18 (щодо способу захисту права прокурора у випадку визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації) розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», частини третьої пункту 12 (щодо обсягу вмотивованості рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором та необхідності зазначення обставин, що вплинули на його прийняття) Порядку № 233.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги, Судом установлено, що заявником в обґрунтування касаційної скарги наведено приклади справ, розглянутих Верховним Судом, зокрема, 380/23397/21, 280/3661/20, 200/9042/20-а, у яких, на його думку висловлено позицію щодо застосування пунктів 16, 17, 18 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та, частини третьої пункту 12 Порядку № 233.

Зазначене свідчить, що наведені позивачем аргументи не відповідають заявленій підставі оскарження судового рішення, а саме щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.

Інші мотиви касаційної скарги зводяться до цитування норм, наведення нормативно-правових актів, часткового опису обставин справи та переоцінки доказів, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції звертає увагу заявника, що в попередній ухвалі Верховного Суду від 29 червня 2023 року про повернення касаційної скарги сформовані висновки щодо необхідності дотримання законодавчих вимог до змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Однак при поданні цієї касаційної скарги заявником касаційної скарги не взято до уваги висновки щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині викладення підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині належного обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Проте, втретє подана касаційна скарга містить такі ж обґрунтування, що і попередньо подана касаційна скарга, змінено лише підставу звернення.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до оформлення касаційної скарги та проігнорував роз`яснення Верховного Суду щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпра від 13 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів на правах місцевих, Запорізької обласної прокуратури, з участю третьої особи: Офісу Генерального прокурора, про скасування рішення про неуспішне проходження атестації, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко