Справа № 380/11989/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної судової адміністрації України (Відповідач/ДСА України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (Третя особа/ДП «ІСС»), в якому просить:

- визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо ненадання публічної інформації у формі відкритих даних, а саме набору даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» за 2022 - 2023 роки на запит ОСОБА_1 від 25 квітня 2023 року;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України надати публічну інформацію у формі відкритих даних, а саме набір «Єдиний державний реєстр судових рішень» за 2022 - 2023 роки;

- стягнути з відповідача понесені позивачкою судові витрати;

- залучити ДП «ІСС» як третю особу у справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, про що постановити ухвалу;

- проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25 квітня 2023 року надіслала відповідачу запит на доступ до публічної інформації, в якому просила надати у формі відкритих даних набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2022 рік» та набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2023 рік». У запиті позивачка запропонувала декілька альтернативних способів отримання такої інформації, зокрема шляхом надіслання в електронному вигляді на свою електронну адресу, а у разі, якщо обсяг запитуваної інформації не дозволить надіслати її електронною поштою, позивачка запропонувала надати чи надіслати потрібний носій інформації або отримати інформацію у відведеному місці для запису такого набору даних на власний носій. Листом від 01 травня 2023 року ДСА України переслала запит за належністю до ДП «ІСС», оскільки нібито не володіє запитуваною інформацією. Згодом, листом від 05 травня 2023 року ДП «ІСС» відмовило позивачці у наданні запитуваної інформації. Позивачка вважає, що такі дії ДСА України (ненадання запитуваної інформації та пересилання запиту до ДП «ІСС») є порушенням її права на доступ до публічної інформації у формі відкритих даних відповідно до Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939), а тому за захистом свого порушеного права змушена звернутися до суду.

Позивачка стверджує, що ДСА України є розпорядником запитуваної публічної інформації в розумінні Закону № 2939, а тому зобов`язана надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит. Посилання відповідача на те, що ДСА України не володіє запитуваною інформацією («у ДСА України не відображена та не задокументована будь-яким засобами чи на будь-яких носіях запитувана Вами інформація») є неправомірним, адже статус ДСА України як розпорядника набору даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» підтверджено також додатково Верховним Судом у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 380/15462/21. Крім цього, відповідач самостійно створив умови, за яких отримання інформації на запит в будь-який інший спосіб (навіть від особи, яка нібито, на його думку, є належним розпорядником) є неможливим.

Позивачка відзначає, що має право на доступ до публічної інформації, якому кореспондує обов`язок розпорядників надавати цю інформацію на запит. В рамках роботи в громадській організації «Фундація DEJURE» позивачка здійснює моніторинг дотримання органами суддівського самоврядування законодавства у сфері оприлюднення відкритих даних. Таким чином, обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень суттєво перешкоджає громадській організації та позивачці, як її представниці, у досягненні її цілей.

Позивачка підсумовує, що ДСА України порушило її право на доступ до публічної інформації, а тому заявлений позов просить задовольнити повністю.

Третя особа подала пояснення щодо позову, в яких зазначає, що наказом ДСА України № 1120 від 15 листопада 2019 року «Про набори даних Державної судової адміністрації України, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» (далі - Наказ № 1120) затверджено Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником яких є ДСА України, їх структуру, періодичність оновлення та перелік структурних підрозділів ДСА України, які є розпорядниками інформації. Обов`язок щодо оприлюднення згідно з цим наказом покладено на ДП «ІСС». Серед наборів даних, які підлягають оприлюдненню, є й набір даних «Єдиний державний реєстр судових рішень».

Станом на сьогодні в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану, а тому в цих умовах право на отримання публічної інформації у формі відкритих даних не є безумовним, а повинно кореспондуватися з вимогами щодо національної безпеки України. У випадку оприлюднення та передання будь-яким особам на їх запит такого набору відкритих даних як «Єдиний державний реєстр судових рішень», при наявності відповідних технічних та програмних засобів ця інформація може бути отримана, проаналізована та систематизована російськими спеціальними службами. Так, з текстів судових рішень може бути отримана інформація щодо місцезнаходження військових частин чи інших органів Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законодавства військових формувань, у судових рішеннях про незаконне звільнення, стягнення грошового забезпечення тощо, можна отримати інформацію про позивачів та, в подальшому, ідентифікувати зазначених осіб, що може сприяти проведенню спеціальними органами країни-агресора з цими особами розвідувальної роботи та витоку відомої їм службової (військової) інформації тощо. Отже, ДП «ІСС» при розгляді запиту позивачки про доступ до публічної інформації від 25 квітня 2023 року, який був скерований для розгляду ДСА України, обґрунтовано та з урахуванням особливостей надання інформації в умовах воєнного часу, зазначило про неможливість задоволення запиту.

Третя особа вважає, що неможливість задоволення запиту позивачки в наданні набору відкритих даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» за 2022 - 2023 роки та припинення оприлюднення держателем Реєстру (ДСА України) у мережі Інтернет публічної інформації у формі відкритих даних в частині, що стосується Реєстру, є цілком обґрунтованим рішенням з урахуванням вимог воєнного часу та здійснено в інтересах національної інформаційної безпеки України, відповідає умовам, визначеним у частині 2 статті 6 Закону № 2939, як підстави для тимчасового обмеження доступу позивачки до запитуваної інформації.

З огляду на зазначене просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивачка подала відповідь на пояснення третьої особи щодо позову, в яких зазначає, що надання набору даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» на запит жодним чином не загрожує національній безпеці, оскільки інформація, яка може міститись у ньому, була відкритою до повномасштабного вторгнення та досі доступна з інших відкритих джерел, зокрема через вебінтерфейс ЄДРСР; запитувана інформація в тому чи іншому обсязі надається ДП «ІСС» його контрагентам на комерційній основі; застосовані ДП «ІСС» акти не обґрунтовують правомірності обмеження доступу до інформації; вимоги частини 2 статті 6 Закону № 2939 у межах цього спору не виконуються, отже підстави для обмеження права позивачки відсутні.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 02 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; залучено Державне підприємство «Інформаційні судові системи» до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача; роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказану ухвалу відповідач отримав 02 червня 2023 року в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Проте станом на момент прийняття судом рішення у цій справі відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ураховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що встановлений ухвалою судді від 02 червня 2023 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, минув, суд відповідно до вимог частини шостої статті 162 КАС України вирішує цю справу на підставі наявних у її матеріалах доказів.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

25 квітня 2023 року позивачка звернулася до ДСА України із запитом на публічну інформацію, в якому просила надати у формі відкритих даних набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2022 рік» та набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2023 рік». У запиті позивачка запропонувала декілька альтернативних способів отримання такої інформації, зокрема шляхом надіслання в електронному вигляді на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у разі, якщо обсяг запитуваної інформації не дозволить надіслати її електронною поштою, позивачка запропонувала надати чи надіслати потрібний носій інформації або отримати інформацію у відведеному місці для запису такого набору даних на власний носій інформації.

Листом від 01 травня 2023 року № інф/Б504-23-498/23 «Про розгляд запиту на публічну інформацію від 25.04.2023» ДСА України повідомила позивачку, зокрема, про те, що у ДСА України не відображена та не задокументована будь-яким засобами чи на будь-яких носіях запитувана нею інформація. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» наказом ДСА України від 15 листопада 2019 року № 1120 ДП «ІСС» доручено забезпечити щоденне оприлюднення передбачених додатком 1 до наказу наборів даних на вебсайті ДСА України в розділі «Відкриті дані» та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних разом з їх паспортами та структурою у відкритому машиночитаному форматі у порядку, визначеному цією постановою.

З огляду на зазначене на підставі статті 22 Закону № 2939 запит позивачки на публічну інформацію від 25 квітня 2023 року ДСА України надіслала за належністю до ДП «ІСС».

Листом від 05 травня 2023 року № 1397/7/07-00-23 ДП «ІСС» повідомило позивачку, зокрема про те, що на сьогодні Підприємство не здійснює створення інформації у формі відкритих даних, зокрема в частині, що стосується Єдиного державного реєстру судових рішень та, відповідно не володіє нею. Оскільки на сьогодні Підприємство не володіє запитуваною інформацією, про яку йдеться в запиті, а також ураховуючи те, що вона безпосередньо не відображена та не задокументована Підприємством будь-якими засобами чи на будь-яких носіях, запитувана інформація не може бути наданою у відповідь на запит позивачки на отримання публічної інформації.

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненадання публічної інформації у формі відкритих даних, а саме набору даних «Єдиний державний реєстр судових рішень» за 2022 - 2023 роки на запит від 25 квітня 2023 року, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка дій відповідача щодо дотримання ним вимог Закону № 2939 під час розгляду запиту позивачки на публічну інформацію від 25 квітня 2023 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно зі статтею 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону № 2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939 право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 4 Закону № 2939 доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом.

Статтею 5 Закону № 2939 визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939 суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону № 2939 визначений перелік розпорядників інформації.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно із статтею 14 Закону № 2939, якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 2939 визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 20 Закону № 2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною третьою статті 22 Закону № 2939 передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону № 2939 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що 25 квітня 2023 року позивачка звернулася до ДСА України із запитом на публічну інформацію, в якому просила надати у формі відкритих даних набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2022 рік» та набір «Єдиний державний реєстр судових рішень за 2023 рік».

Листом від 01 травня 2023 року № інф/Б504-23-498/23 «Про розгляд запиту на публічну інформацію від 25.04.2023» ДСА України повідомила позивачку, зокрема, про те, що у ДСА України не відображена та не задокументована будь-яким засобами чи на будь-яких носіях запитувана нею інформація. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» наказом ДСА України від 15 листопада 2019 року № 1120 ДП «ІСС» доручено забезпечити щоденне оприлюднення передбачених додатком 1 до наказу наборів даних на вебсайті ДСА України в розділі «Відкриті дані» та Єдиному державному веб-порталі відкритих даних разом з їх паспортами та структурою у відкритому машиночитаному форматі у порядку, визначеному цією постановою.

З огляду на зазначене на підставі статті 22 Закону № 2939 запит позивачки на публічну інформацію від 25 квітня 2023 року ДСА України надіслала за належністю до ДП «ІСС».

Отже, спірні правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли у зв`язку з ненаданням позивачці розпорядником публічної інформації у формі відкритих даних на запит відповідно до статті 10-1 Закону № 2939.

Так, положеннями частини першої, другої, четвертої статті 10-1 Закону № 2939 передбачено, що публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

На виконання положень статті 10-1 Закону № 2939 Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 835 затвердив Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних (далі - Положення № 835).

За змістом положень пунктів 3, 4 Положення № 835 розпорядники інформації згідно з цим Положенням завантажують у формі відкритих даних набір даних, визначений у переліку наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, згідно з додатком.

Розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати у формі відкритих даних усю публічну інформацію у формі відкритих даних, яка перебуває в їх володінні та стосується конкретного набору даних.

Набори даних завантажуються та регулярно оновлюються розпорядником інформації на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Додатком до Положення № 835 визначено Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних.

Згідно з цим додатком ДСА України зобов`язана оприлюднювати, серед інших, такий набір даних як «Єдиний державний реєстр судових рішень».

Отже відповідно до норм Положення № 835 ДСА України зобов`язана оприлюднювати такий набір даних як «Єдиний державний реєстр судових рішень» у форматі відкритих даних.

Наказом ДСА України № 1120 ДСА України затвердила Перелік наборів даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, розпорядником яких є ДСА України, їх структуру, періодичність оновлення та перелік структурних підрозділів ДСА України, які є розпорядниками інформації. Обов`язок щодо оприлюднення, згідно з указаним наказом покладено на ДП «ІСС».

ДП «ІСС» згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - Порядок ведення ЄДРСР), затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18, є адміністратором ЄДРСР. Адміністратор Єдиної судової інформаційної системи ДП «Інформаційні судові системи» віднесене до сфери управління ДСА України. Адміністратор вживає заходи, пов`язані із технічним та організаційно-технологічним забезпеченням функціонування Реєстру, у тому числі такі: створення, вдосконалення та супроводження державної інформаційної системи Реєстру; адміністрування Реєстру; надання доступу до Реєстру; забезпечення зберігання та захисту даних, що містяться в Реєстрі, у тому числі шляхом визначення моделі захисту від загроз витоку інформації та засобів обробки електронних документів у Реєстрі та надання до них безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі «Судова влада України»; виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

За приписами частини першої статті 3 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції ДСА України забезпечує ведення ЄДРСР, у якому відповідно до Положення № 835 оприлюднюється інформація у формі відкритих даних.

Аналіз викладеного вказує, що законодавство України покладає обов`язок на відповідача не лише оприлюднювати інформацію у формі відкритих даних у визначеному Положенням № 835, що затверджене на виконання статті 10-1 Закону № 2939, форматі, а й надавати публічну інформацію відповідно до Закону № 2939, якою володіє розпорядник у формі відкритих даних на запит, якщо це не покладає на розпорядника надмірний тягар.

Проте в рамках спірних правовідносин ДСА України незважаючи на те, що їй було відомо про те, що вона володіє запитуваною інформацією, тобто, є її розпорядником, все ж, посилаючись на положення статті 22 Закону № 2939, надіслала запит позивачки від 25 квітня 2023 року на публічну інформацію до ДП «ІСС», який є адміністратором Єдиного державного реєстру судових рішень. Тим самим, розпорядник фактично самоусунувся від виконання своїх повноважень.

Суд відзначає, що приписи статті 3 Закону № 2939 встановлюють гарантії права на доступ до публічної інформації, серед яких це право гарантується зокрема максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації (пункт 3 вказаної статті).

З точки зору принципу максимального спрощення процедури отримання інформації, не можна покладати на громадянина тягар доведення того, хто з цих двох суб`єктів: ДСА України чи ДП «Інформаційні судові системи», є розпорядником публічної інформації.

У спірних правовідносинах, що склались, розпорядник повинен не лише допомогти запитувачці ідентифікувати запитувану інформацію, а й активно співпрацювати з нею, тобто проявити очевидну готовність надати потрібну допомогу (в аспекті порушеного питання). Оскільки розпорядник інформації зайняв пасивну позицію, то такі дії (бездіяльність) слід кваліфікувати як такі, що не відповідають принципам статті 2 КАС України, зокрема, принципам добросовісності (пункт 5 частини другої) і розсудливості (пункт 6 частини другої).

На переконання суду, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої статтею 10-1 Закону № 2939.

Варто відзначити, що в запиті на публічну інформацію запитувачка проявила готовність до співпраці з розпорядником у пошуку шляхів отримання потрібної їй інформації, фактично поклавши можливість обрання способу надання запитуваної інформації на розпорядника. Водночас вказала на бажані для неї такі способи: 1) шляхом надіслання в електронному вигляді на свою електронну адресу; 2) надання чи надіслання потрібного носія інформації у разі якщо обсяг запитуваної інформації не дозволить надіслати її електронною поштою; 2) отримання інформації у відведеному місці для запису набору даних на власний носій.

Крім цього, у позовній заяві позивачка вказує, що в рамках роботи в громадській організації «Фундація DEJURE» вона здійснює моніторинг дотримання органами суддівського самоврядування законодавства у сфері оприлюднення відкритих даних, тому обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень суттєво перешкоджає громадській організації та позивачці, як її представниці, у досягненні її цілей.

Отже, з огляду на встановлені у цій справі обставини, а також за відсутності прямо визначених у статті 22 Закону № 2939 підстав для відмови у наданні публічної інформації відповідач як розпорядник інформації повинен був розглянути запит позивачки та надати їй запитувану інформацію.

Жодного іншого законного способу поведінки законодавством не передбачено.

Таким чином, суд доходить висновку про протиправність дій ДСА України щодо ненадання ОСОБА_1 запитуваної інформації на запит від 25 квітня 2023 року та як наслідок задоволення позовної вимоги у цій частині.

Суд відхиляє покликання третьої особи на те, що з огляду на запроваджений у державі правовий режим воєнного стану, з метою захисту інтересів національної інформаційної безпеки ДП «ІСС» не задовольнило запит позивачки на публічну інформацію, позаяк саме ДСА України, як належний розпорядник, до якого звернулася позивачка із запитом, повинна була його розглянути та надати обґрунтовану відповідь, а не скеровувати такий до іншого органу, тим самим фактично самоусуваючись від виконання своїх повноважень. Іншими словами, відповідь по суті запиту позивачки повинна надавати ДСА України, як належний розпорядник, а не ДП «ІСС».

Разом з тим суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивачки має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Оскільки ДСА України не надала відповіді на запит позивачки, яка б підпадала під визначені статтею 22 Закону № 2939 підстави для відмови в наданні публічної інформації, а направила запит для розгляду до ДП «ІСС», фактично самоусунувшись від надання відповіді, суд уважає, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 25 квітня 2023 року.

Таким чином, заявлений позов належить задовольнити частково.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №380/15492/21, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 858,88 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо ненадання ОСОБА_1 запитуваної інформації на запит від 25 квітня 2023 року.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 25 квітня 2023 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 858,88 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 27 липня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.