Справа № 160/15932/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

28 липня 2023 року Справа №160/15932/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву представника позивача ОСОБА_1 - Карповича Андрія Петровича про відвід судді ОСОБА_3 у справі №160/15932/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

05.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, в якому просить:

- визнати протиправною солідарну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ЄДРТТОУ НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 , яка полягає у невиплаті позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);

- визнати протиправною бездіяльність МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ , яка полягає у невжитті заходів реагування з приводу невиплати позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно);

- стягнути солідарно з військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 (матеріальну шкоду) додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно) у сумі - 443 333 грн 33 коп. (чотириста сорок три тисячі триста тридцять три гривні тридцять три копійки);

- стягнути солідарно з військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 та МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ , на користь позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 моральну шкоду у сумі 2 000 000 (два мільйони гривень);

- зобов`язати МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ опублікувати оголошення про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_1 ЄДРПОУ НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 та МІНІСТЕРСТВО ОБОРОНИ УКРАЇНИ про визнання протиправною бездіяльності яка полягає невиплаті позивачу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_5 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період часу із 19.10.2022 року (включно) по 01.03.2023 року (включно), стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду адміністративної справи №160/15932/23 визначено суддю ОСОБА_3

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, згідно положень ст. 262 КАС України. Витребувано додаткові докази по справі.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - А.П. Карпович про розгляд справи №160/15932/23 за правилами загального позовного провадження, відмовлено.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року витребувано у відповідачів додаткові докази по справі.

27.07.2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - Карповича Андрія Петровича про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду справи №160/15932/23.

Обґрунтовуючи заяву про відвід, заявник зазначив, що згідно звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями: дата та час початку автоматизованого розподілу: 05.07.2023 року 17:19:37; дата та час закінчення автоматизованого розподілу: 05.07.2023 17:19:39. Здійснення автоматизованого розподілу справи №160/15932/23 поза межами робочого часу о 17 год. 19 хв. є фактом незаконного втручання роботу автоматизованої системи документообігу суду, зокрема, є доведеним фактом порушення порядку визначення судді для розгляду справи №160/15932/23. Отже, реєстрація цієї позовної заяви поза межами робочого часу, присвоєння справі єдиного унікального номера 160/15932/23 поза межами робочого часу, здійснення автоматизованого розподілу справи №160/15932/23 між суддями поза межами робочого часу, який станом на 05.07.2023 року тривав до 17 год. 00 хв., є забороненим. Головуючий суддя по справі ОСОБА_3 ознайомившись із матеріалами справи та є обізнаним, що відбулось незаконне втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, порушення порядку визначення судді для розгляду справи №160/15932/23, зокрема, є обізнаним, що не набув у встановленому законом порядку здійснювати розгляд справи №160/15932/23, і є обізнаним, що через зазначені порушення він має заявити самовідвід. Однак, станом на 26.07.2023 року самовідвід суддею не заявлено, що в контексті зазначеного дозволяє констатувати абсолютний факт особистої зацікавленості судді ОСОБА_3 у розгляді справи. На підставі викладеного заявник просить:

- приєднати дану заяву про відвід особи уповноваженої на виконання функцій держави судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 - до матеріалів справи № 160/15932/23;

- з підстав передбачених п.2 ч.1 ст.36, п.5 ч.1 ст.36 КАСУ відвести особу уповноважену на виконання функцій держави судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 - від розгляду справи №160/15932/23;

- повідомити:

ДЕРЖАВНЕ БЮРО РОЗСЛІДУВАНЬ (ДБР), Україна, 01011, місто Київ, вул.Мирного Панаса, будинок 28, ;

ВИЩУ РАДА ПРАВОСУДДЯ, Україна, 04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ СТУДЕНТСЬКА, будинок 12-А, ;

ВИЩУ КВАЛІФІКАЦІЙНУ КОМІСІЮ СУДДІВ УКРАЇНИ, Україна, 01601, місто Київ, ВУЛИЦЯ /ПІНСЬКА будинок 18/5, ;

ДЕРЖАВНУ СУДОВУ АДМІНІСТРАЦІЮ УКРАЇНИ (ДСА УКРАЇНИ), Україна, 01021, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛИПСЬКА, будинок 18/5, ;

про незаконне втручання в автоматизовану систему документообігу Дніпропетровського окружного адміністративного суду яке відбулось 05.07.2023 року;

повідомити ВИЩУ РАДА ПРАВОСУДДЯ, Україна, 04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ СТУДЕНТСЬКА, будинок 12-А, , про вчинення особою уповноваженою на виконання функцій держави суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 дисциплінарних проступків за п.п.А п.1 ч.1 ст.106, п.п.Д п.1 ч.1 ст.106 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус судді».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року заява про відвід судді ОСОБА_3 від 27.07.2023 року у справі №160/15932/23 визнана необґрунтованою. Цією ж ухвалою заява про відвід судді ОСОБА_3 передана для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для її розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2023 року заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 у адміністративній справі №160/15932/23 передана на розгляд судді Тулянцевій І.В.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно частини 11 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви представника ОСОБА_1 про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду справи №160/15932/23 у порядку письмового провадження без виклику сторін до судового засідання дотримуючи строки її розгляду впродовж двох робочих днів.

Розглянувши вищевказану заяву про відвід судді ОСОБА_3, дослідивши докази подані на її підтвердження, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З огляду на викладене слідує, що вказані положення містять виключний перелік підстав для відводу судді, разом з тим, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

При цьому, для відведення судді за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість судді.

Між тим, подана представником ОСОБА_1 заява про відвід судді ОСОБА_3 у цій справі, фактично, містить лише незгоду із процесуальними рішеннями та діями судді та не містить обставин, які об`єктивно можуть вказувати на упередженість судді ОСОБА_3 при розгляді даної адміністративної справи та відповідних обґрунтованих доказів на підтвердження вказаного суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в п.10 Постанови №8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Також слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Відповідно до Основних принципів незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її. При цьому, не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя.

Побудова громадянського суспільства, утвердження України на міжнародній арені як правової, соціальної, демократичної держави вимагає від усіх суб`єктів суспільних правовідносин чіткого, неухильного дотримання норм чинного законодавства України, приписів міжнародно-правових актів, ратифікованих Верховною Радою України, а не лише декларування принципів верховенства права, законності на паперових носіях шляхом прийняття певних законів уповноваженим на те органом.

Так, незалежність суддів є невід`ємною складовою статусу судді в цілому. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту; забороною суддям належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, займатися за сумісництвом певними видами діяльності; притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суддів і суду; суддівським самоврядуванням.

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус судців" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.

Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно із якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність, що може бути перевірено різноманітними способами, суд провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. У цьому зв`язку Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення Європейського суду з прав людини від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86 та п. 106 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Олександр Волков проти України" від 27 травня 2014 року).

Викладені представником ОСОБА_1 у заяві про відвід судді ОСОБА_3 обставини, не можуть слугувати підставами для відведення судді як такі, що викликають сумнів у його неупередженості, а доводи заявленого відводу не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки будь-які докази, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суду в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості при розгляді даної справи, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищевказані заявником обставини та підстави для відводу судді ОСОБА_3 не можуть бути достатніми для висновку про упередженість судді при розгляді даної адміністративної справи №160/15932/23, виходячи з аналізу норм процесуального законодавства та наведених обставин, згідно статтей 39-40 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, наведені обґрунтування заяви про відвід судді ОСОБА_3 у справі №160/15932/23 не знайшли свого правого підтвердження, у зв`язку із чим заява, що розглядається, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 36, 37, 39, 40, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - Карповича Андрія Петровича про відвід судді ОСОБА_3 у справі №160/15932/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Міністерства оборони України, третя особа: Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Адміністративну справу передати для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаться до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Суддя І.В. Тулянцева