Справа № 420/16761/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/16761/22

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д.,Семенюка Г.В.,

секретар Цибульська Ю.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Слободянюк В.О.

представників відповідача Єфіменка С.С., Борисова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 420/16761/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом у якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Департаменту патрульної поліції від 27.06.2022 № 380 в частині притягнення інспектора взводу № 1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з служби в поліції.

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 03.11.2022 №1394 о/с в частині звільненні зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 04.11.2022.

стягнути з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста,3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2022 по день поновлення.

допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 04.11.2022 та в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць у розмірі 14822 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві), 34 грн. з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що за що оскаржувані накази прийняті з порушенням порядку проведення службового розслідування, є необґрунтованими та безпідставними з таких підстав:

- до комісії, що проводила службове розслідування включено особу, яка зацікавлена в результаті перевірки;

-розслідування проведено з порушенням вимог ч. 7 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції, зокрема, замість одного службового розслідуванні відповідач провів два;

- обґрунтування оскаржуваного наказу щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку не засновані на фактичних обставинах справи, вина позивача не доведена, відсутні наслідки начебто вчиненого дисциплінарного проступку;

- обраний вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, щодо обґрунтованості та пропорційності.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що він за наслідками службового розслідування правомірно та обґрунтовано зробив висновок про наявність в діяннях позивача вчинку, який слугує підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладене на позивача дисциплінарне стягнення є пропорційним, встановленим за результатами службового розслідування порушенням, під час проведення службового розслідування дотримані норми законодавства, що регламентують його процедуру, у зв`язку з чим позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 23 травня 2023 року у справі № 420/16761/22 позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував п.2 наказу Департаменту патрульної поліції від 27.06.2022 №380 в частині притягнення інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з служби в поліції.

Визнав протиправним та скасував наказ Департаменту патрульної поліції від 03.11.2022 №1394 о/с в частині звільненні зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Зобов`язав Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 04.11.2022.

Стягнув з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2022 по день винесення рішення 128 790 (сто двадцять вісім тисяч сімсот дев`яносто), 00 грн.

Допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 04.11.2022 та в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць у розмірі 14822 (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять дві),34 грн. з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнув з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста,3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири), 80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- безпідставним є висновок суду першої інстанції про необ`єктивність висновку службового розслідування у зв`язку із тим, що до складу дисциплінарної комісії був включений інспектор Гросу М;

- висновок суду першої інстанції, що з відеозапису відеореєстратора S/N 001750 можна тільки констатувати, що позивач ОСОБА_2 просто не реагував на світло від ліхтаря інспектора моніторингу і немає беззаперечних підстав вважати, що позивач спав - не відповідає фактичним обставинам справи;

- не ґрунтується на законі висновок суду першої інстанції, що ДПП повинен був довести, впродовж судового розгляду справи, ту обставину, що під час нічного чергування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використали час перерви для відпочинку і харчування;

- суд першої інстанції застосовуючи критерій ефективності вийшов за межі позовних вимог і надав оцінку наказам ДПП, які не були предметом розгляду даного спору, чим позбавив Департамент патрульної поліції правової визначеності щодо належного судового розгляду і належного захисту своїх інтересів;

- суд першої інстанції не врахував, що у даному випадку керівник діяв у межах наданих йому повноважень, обрав вид дисциплінарного стягнення дозволений законодавством;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст відзиву до позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що з листопада 2015 року позивач перебував на службі в органах поліції на посаді інспектора взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП.

Згідно з дислокацією сил та засобів з 08:00 11.05.2022 по 08:00 12.05.2022 позивач спільно з поліцейським капралом ОСОБА_5 заступили на добове чергування з обслуговування м. Ізмаїл.

При досліджені в судовому засіданні відеозапису суд встановив, що близько 04:50 12.05.2022, патрулюючи на автомобілі Renault Duster, екіпаж позивача перебував в зоні обслуговування.

О 04:57 співробітники моніторингу поліції здійснили перевірку служби екіпажу позивача.

14.05.2022 наказом Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків №558 відповідач призначив службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни позивачем під час несення ним служби 12.05.2022.

Відповідно до наказу УПП в Одеській області ДПП № 219 призначено ще одне службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни 11.05.2022 інспектором ОСОБА_1 та поліцейським ОСОБА_5 , що виразилося в можливому неналежному виконанні службових обов`язків.

Підставою проведення двох службових розслідувань, відповідно до наказу УПП в Одеській області ДПП від 14.05.2022 №219 та наказу ДПП від 14.05.2022 №588, став рапорт від 12.05.2022 №ВН1495/41/13/16/01-22 інспектора ВНОС в м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП Миколи Гросу. Відповідно до якого в добову зміну з 08:00 11.05.2022 по 08:00 12.05.2022 капрал поліції ОСОБА_5 та лейтенант поліції ОСОБА_1 порушили службову дисципліну, зокрема, не дотримались вимог забезпечення безперервної відеофіксації, не здійснили адміністративного провадження відносно водія та спали о 04:01 12.05.2022 у службовому автомобілі.

11.06.2022 затверджений висновок службового розслідування.

З огляду на зміст висновку службового розслідування, відповідно до дислокації сил та засобів ВОНС в м.Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП та книги нарядів роти, з 08:00 11.05.2022 до 08:00 12.05.2022 позивач разом з капралом поліції ОСОБА_5 , отримавши вогнепальну зброю, заступили на добове патрулювання на службовому автомобілі RENAULT DASTER. о 4:01. 12.05.2022 встановлено, що службовий автомобіль знаходився у нерухомому стані на автомобільній стоянці. До вказаного автомобіля підійшов в.о. заступника начальника ВОНС в м.Ізмаїл. Поліцейські на зовнішні подразники не реагували.

Відповідно до висновку порушення службової дисципліни виразилося у сні позивача та його напарника під час несення служби, втрата контролю за оточуючим середовищем під час несення служби, навіть під час їх можливого відпочинку, яке могло призвести до заволодіння невідомими особами табельною вогнепальною зброєю поліцейських, їх спеціальними засобами та іншими матеріальними цінностями, переданими їм у користування Департаментом патрульної поліції.

27.06.2022 наказом Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Одеській області ДПП дисциплінарного стягненння №380, згідно з висновком службового розслідування, відповідач застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Відповідно до п.2 наказу позивач звільнений зі служби в поліції за висновком службового розслідування від 11.06.2022, яким встановлено порушення дисципліни капралом поліції ОСОБА_5 та лейтенантом поліції ОСОБА_1 , які 12.05.2022 під час несення служби спали в службовому автомобілі RENAULT DUSTER, номерний знак НОМЕР_2 , який перебував на автомобільній стоянці, розташованій за адресою: вулиця Набережна Лукі Капікраяна, 4, місто Ізмаїл, Одеська область, що підтверджено відеозаписами з портативного відеореєстратора S/N №001750. Подія, що сталася 12.05.2022 за участю капрала поліції ОСОБА_5 та лейтенанта поліції ОСОБА_1 негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції.

03.11.2023 відповідач видав наказ №1394 о/с по особовому складу про звільнення позивача з служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 закону України Про Національну поліцію з виплатою грошової компенсації за 27 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, дисциплінарна комісія, яка проводила службове розслідування та до складу якої входила особа, яка ініціювала службове розслідування ОСОБА_6 , була сформована з порушенням ч. 4 ст. 15 Дисциплінарного статуту, отже висновок службового розслідування, на думку суду першої інстанції, не може вважатися в повній мірі об`єктивним.

Щодо складу дисциплінарного проступку та пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення суд першої інстанції зазначив, що вчинок позивача, зокрема те, що він тільки після спливу 27 секунд відреагував на працівників моніторингової поліції, а також з урахуванням відсутності негативних наслідків такої поведінки позивача, відсутності фактів порушення заходів безпеки при поводженні із зброєю, відсутності фактів ігнорування завдань та викликів свідчить про незначний характер проступку.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції виснував, що спірне рішення є непропорційним, оскільки відповідач не врахував ні характер проступку позивача, ні обставини, за яких він був вчинений, ні ступінь вини позивача з урахуванням того, що статтею 29 Статуту прямо передбачено, що у період дії воєнного стану дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України Про Національну поліцію від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України, Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом МВС України від 07.11.2018 № 893.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та вирішуючи питання щодо правильності застосування судом норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Вирішуючи питання щодо процедури притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності суд першої інстанції дійшов висновку, що вона була порушена, оскільки:

- відповідач зобов`язаний був провести за вказаним інцидентом одне службове розслідування. Однак, провів два службових розслідування, штучного створивши для позивача обтяжуючі обставини у вигляді чинного стягнення суворої догани під час застосування такого стягнення як звільнення зі служби в поліції за результатами наступного розслідування;

- до складу дисциплінарної комісії входив ОСОБА_7 , який ініціював службове розслідування, отже дисциплінарна комісія була сформована з порушенням ч. 4 ст. 15 Дисциплінарного статуту, а висновок службового розслідування, на думку суду першої інстанції, не може вважатися в повній мірі об`єктивним.

Колегія суддів з приводу вищезазначеного питання зазначає про таке.

Спірні відносини регулюються Законом України Про Національну поліцію №580-VIII, Положенням про Департамент патрульної поліції, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015, Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та Дисциплінарним статутом Національної поліції України №2337-VІІІ з урахуванням вимог, що діють на період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VІІІ (надалі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VІІІ, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Водночас, частиною 1 статті 13 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових Дисциплінарних проступків.

Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Отже, поліцейського може бути притягнуто до відповідальності, зокрема, за невиконання чи неналежного виконання обов`язків поліцейського або дії, які виходять за їх межі, порушення обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських.

Частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно із частиною 6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до частини 7 цієї статті передбачено, що у разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що підставою проведення службового розслідування, відповідно до наказу УПП в Одеській області ДПП від 14.05.2022 № 588, став рапорт від 12.05.2022 № ВН1495/41/13/16/01-22 інспектора ВНОС в м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП Миколи Гросу.

Також суд першої інстанції виснував, що оскільки відповідно змісту цього рапорта в добову зміну з 08:00 11.05.2022 по 08:00 12.05.2022 капрал поліції ОСОБА_5 та лейтенант поліції ОСОБА_1 порушили службову дисципліну, зокрема, не дотримались вимог забезпечення безперервної відеофіксації, не здійснили адміністративного провадження відносно водія та спали о 04:01 12.05.2022 у службовому автомобілі, тому відповідач зобов`язаний був провести за вказаним інцидентом одне службове розслідування. Однак, провів два службових розслідування, штучного створивши для позивача обтяжуючі обставини у вигляді чинного стягнення суворої догани під час застосування такого стягнення як звільнення зі служби в поліції за результатами наступного розслідування.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають частині сьомій статті 14 Дисциплінарного статуту, оскільки два інциденти були вчинені у добову зміну несення чергування ОСОБА_1 , тобто проведено мало бути одне службове розслідування.

Водночас колегія суддів вважає, що наявність дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани мала суттєве значення при обранні виду дисциплінарного стягнення, яке оскаржує позивач звільнення зі служби.

Крім того, статтею 15 Дисциплінарного статуту передбачено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Відповідно до положень частини четвертої статті 15 Дисциплінарного статуту забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.

Така ж норма знайшла своє відображення у пункті 10 розділу І Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, яке затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.

Отже, суд першої інстанції слушно зазначив що, зазначені заборони введені законодавцем з метою запобіганню упередженому розслідуванню.

Як підтверджується обставинами, з`ясованими судом першої інстанції, з огляду на наказ № 588 від 14.05.2022, до дисциплінарної комісії з приводу службового розслідування включений інспектор ОСОБА_7 , до повноважень якого віднесено контроль за дотриманням службової дисципліни особовим складом роти та який виявив автомобіль у якому перебував екіпаж позивача і який доповів начальнику ВНОС в м. Ізмаїлі УПП в Одеській області ДПП, отже він був зацікавленою особою у результатах службового розслідування, оскільки саме ним виявлений факт порушення поліцейським службової дисципліни і зазначене може впливати на показники роботи інспектора.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дисциплінарна комісія, яка проводила службове розслідування була сформована з порушенням частини 4 статті 15 Дисциплінарного статуту.

В аспекті наведеного вище, апеляційний суд вважає за доцільне зазначити, що з урахуванням того, що до складу дисциплінарної комісії, яка готувала висновок службового розслідування, входила зацікавлена особа у результатах розслідування-висновок службового розслідування не може вважатися в повній мірі об`єктивним та, в свою чергу, може поставити під сумнів можливість притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на підставі такого висновку.

Таким чином, апеляційний суд як і суд першої інстанції робить висновок про необ`єктивність спірного рішення та порушення процедури його прийняття.

Вирішуючи питання щодо складу дисциплінарного проступку та пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення суд першої інстанції виходив із такого.

Матеріалами справи підтверджено, що дисциплінарна комісія під час проведення службового розслідування встановила, що заступивши на добове чергування з 08:00 11.05.2022 по 08:00 12.05.2022 та отримавши табельну вогнепальну зброю, поліцейські ОСОБА_5 та ОСОБА_1 спали в службовому автомобілі, при чому втратили контроль за оточуючим середовищем під час несення служби. Даний факт підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора S/N №001750, а отже вчинили дисциплінарний проступок, який тягне за собою накладення відповідного дисциплінарного стягнення.

Під час службового розслідування письмових поясненнях позивач заперечував проти тієї обставини, що він спав.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що уповноваженими особами відповідача, які проводили службове розслідування, не враховано письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначив, що не спав. При цьому, сторони не заперечують, що службовий планшет екіпажу Океан 8102 працював, пропущених викликів, повідомлень про кримінальні, адміністративні правопорушення або події не було.

В судовому засіданні суд першої інстанції дослідив відеозапис з відеореєстратора S/N №001750.

Оцінюючи докази у цій справі, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що досліджене відео не дає беззаперечних підстав вважати, що позивач спав, а також не доводить, що він втратив пильність, маючи при собі вогнепальну зброю, спеціальні засоби та інші матеріальні цінності, порушив заходи безпеки при поводженні із зброєю.

На переконання колегії суддів вказані висновки суду першої інстанції зроблені з урахуванням пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення.

Частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до частини 1 статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно із частиною 3 статті 3 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність;5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, колегія суддів констатує, що передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Також при вирішенні спірного питання колегія суддів враховує, що позивач здійснював патрулювання протягом 24 годин, що не заперечується сторонами, отже ця обставина також повинна бути врахована при вирішенні щодо пропорційності застосованого заходу.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що з урахуванням відсутності негативних наслідків такої поведінки позивача, а саме що він не одразу відчинив двері службового автомобіля, відсутності фактів порушення заходів безпеки при поводженні із зброєю, відсутності фактів ігнорування завдань та викликів свідчить про незначний характер проступку.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що спірне рішення про притягнення позивача до найсуворішого виду дисциплінарного стягнення є не пропорційним, оскільки відповідач не врахував ні характер проступку позивача, ні обставини, за яких він був вчинений, ні ступінь вини позивача, що не відповідає пункту 8 частини 2 статті 2 КАС України. Адже відповідно до пункту 8 частини 2 статті 2 КАС України: У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: [...] пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

При цьому апеляційний суд відхиляє обтяжуючі обставини у вигляді чинного стягнення суворої догани, оскільки вище по тексту зробив висновок про протиправне проведення двох службових розслідувань та створення штучних умов для застосування такого стягнення, як звільнення зі служби в поліції за результатами наступного розслідування.

Отже, застосування дисциплінарного стягнення на підставі обставин, котрі були виявлені під час судового розгляду справи, а саме - проведення за вказаним інцидентом двох службових розслідувань замість одного , а також створення дисциплінарної комісії з порушенням частини 4 статті 15 Дисциплінарного статуту, свідчить про те, що виявлені факти не можуть слугувати підставою для звільнення позивача з публічної служби.

При цьому, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 02.05.2019 у справі № 826/18834/15.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його права підлягають захисту шляхом поновлення на роботі на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу Законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції при розрахунку сум, що підлягають стягненню на користь позивача, використав довідку про доходи №2141 від 14.11.2022 видану ОСОБА_1 , відповідно до якої середньомісячне грошове забезпечення позивача складало 14 822,34 грн ((14822,34 грн. + 14822,34 грн.) : 2 місяця), середньоденне грошове забезпечення позивача складало 486,00 грн. ((14822,34 грн. + 14822,34 грн.) : 61 днів), з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Тому, з урахуванням положень Порядку № 260 та Порядку № 100, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по день винесення рішення у справі склав 265 днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 128 790 грн. ( 265 днів *486 грн. = 128 790 грн.)

Колегія суддів зазначає, що правильність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оскаржується.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, а застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в Національній поліції України здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Водночас, відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує висновок Верховного Суду стосовно правової оцінки правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що викладений у багатьох постановах, у т.ч. від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20, де зазначено, що правова оцінка повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

При оцінці співмірності обраного керівником виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, наявність (відсутність) непогашених дисциплінарних стягнень на момент притягнення його до відповідальності за цим дисциплінарним проступком і, як підсумок, наявність (відсутність) причинного зв`язку із тим чи не сталася ця подія внаслідок особистої безвідповідальності, низьких ділових та моральних якостей позивача та його неналежного ставлення до службових обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 620/397/21.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Так, Європейський суд з прав людини у справах Gelenidze v. Georgia, 7 November 2019, аpplication no. 72916/10; Namazov v. Azerbaijan, 30 January 2020, аpplication no. №74354/13 визнав порушення статі 8 Європейської конвенції з прав людини, мотивуючи це рішення тим, що на заявників було накладено суворе покарання, оскільки вони втратили роботу без будь-якої оцінки можливого застосування до нього менш суворого заходу.

Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, національне законодавство не передбачає відповідної шкали стягнень за дисциплінарні порушення та не містить правил забезпечення їхнього застосування відповідно до принципу пропорційності.

У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Конституційний Суд України визначає принцип пропорційності, в першу чергу, як процесуальну справедливість: «Обмеження конституційних прав повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям».

Пропорційність один із загальних принципів права Європейського співтовариства. Спочатку він був визнаний Судом ЄС, а згодом закріплений як загальний принцип в Угодах про утворення ЄС (зокрема, в ст. 5 Договору про заснування Європейського співтовариства). У розгорнотому формулюванні він звучить так: для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, що випливають з публічного інтересу.

Вимога знаходження справедливої рівноваги означає, що завжди має бути розумна пропорційність між використовуваними засобами і метою, яка ними достягається та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, разом з тим, на переконання суду, обставини встановлені та доведені у висновку службового розслідування не є достатніми для застосування до позивача найсуворішого виду стягнення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно частині 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі № 420/16761/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення та підписання повного тексту судового рішення 27 липня 2023 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк