Справа № 380/13863/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13863/22 пров. № А/857/6011/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонний загону (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2018 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 25 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні додаткові відпустки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 25 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні додаткові відпустки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з липня 2015 року по день фактичної виплати 14.02.2022 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з липня 2015 року по день фактичної виплати 14.02.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи та прийнятті оскаржуваного рішення, не взяв до уваги той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду. Також звертає увагу на те, що індексація грошових доходів населення не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому не включається для обрахунку інших його складових.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що наказом голови Державної прикордонної служби України (далі - ДПСУ) №687-ос від 25.07.2018 полковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас (на підставі п.п. а (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ) №203-ос від 01.08.2018 виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.08.2018.

29.03.2021 припинено юридичну особу в/ч НОМЕР_3 код ЄДРПОУ : НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) із визначенням правонаступника в/ч НОМЕР_5 код ЄДРПОУ : НОМЕР_6 (Львівський прикордонний загін).

Індексацію грошового забезпечення було нараховано та виплачено позивачу з утриманням військового збору з нарахованих сум на адвокатські запити та на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №380/2133/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021, що підтверджується документами за листуванням з відповідачем та виписками по картрахунку про зарахування коштів, а саме :

- 15.04.2021 виплачено 11670,52 грн індексацію грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;

- 25.11.2021 виплачено 76712,82 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;

- 15.12.2021 здійснено доплату у сумі 21817,93 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами;

- 14.02.2022 здійснено доплату у сумі 1225,86 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі № 380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами.

Згідно архівних відомостей карток грошового забезпечення, а також інформації наданої на адвокатські запити під час проходження військової служби та звільнення з неї, позивачу проводились нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема у липні 2015 року, лютому 2016 року, серпні 2017 року та березні 2018 року допомога на оздоровлення без включення до розрахунку місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, оскільки така не нараховувалась та не виплачувалась у вказаний період.

Згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 , а також архівної відомості особистої картки грошового забезпечення за 2018 рік нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарні роки служби, при нарахуванні якої до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини не включена індексація грошового забезпечення.

28.04.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 по справі №380/1969/20 була виплачена індексація грошового забезпечення у сумі 30399,41 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК та листуванням із відповідачем за адвокатськими запитами.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив для обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 25 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за спірний період індексацію грошового забезпечення, а також не виплатив компенсацію втрати частини доходів через порушення строків виплати вказаних видів грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 25 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні додаткові відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII від 20.20.1991 (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 Розділу 7 Глави IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ДПСУ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №558 від 25.06.2018 (далі - Інструкція №558), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до ч.1 розділу XXXII Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч.6 розділу XXXI Порядку №260, розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, грошова допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки обчислюються виходячи з місячного грошового забезпечення.

У постанові від 21.12.2021 по справі №820/3423/18 Верховний Суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тому індексація грошового забезпечення включається для обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, оскільки входить до складу грошового забезпечення. Відтак, відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при обчисленні та виплаті позивачу за час служби та при звільненні грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2018 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за вказані роки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2018 роки, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний 25 календарний рік служби та компенсації за невикористані дні додаткові відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення підлягають задоволенню.

Стосовно компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 1 Закону України Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон №2050) передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 Закону №2050, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом статті 3 Закону №2050, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 цього Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Системний аналіз приведених вище положень дає підстави для висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 по справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 по справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 по справі №140/1547/19.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №380/2133/21 було визнано протиправною бездіяльність військової частини щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по 01.12.2015 та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за цей період, визнано протиправними дії в частині нарахування індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року до березня 2018 року із застосуванням базового місяця для нарахування індексації вересня 2013 року та лютого 2016 року, зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по березень 2018 року із застосуванням базового місця (місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) - січня 2008 року, визнано протиправними дії в частині нарахування з березня 2018 року по 01.08.2018 індексації грошового забезпечення без урахування розміру індексації, яка склалася на березень 2018 року, та без урахування підвищення доходу та різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу та зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по 01.08.2018 включно з урахуванням розміру індексації, яка склалася на березень 2018 року та з урахуванням підвищення доходу і різниці між сумою індексації та розміром підвищення доходу.

З матеріалів справи видно, що 14.02.2022 позивачу було здійснено доплату в сумі 1225,86 грн на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 по справі №380/2133/21 індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ ПРИВАТБАНК.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по день фактичної виплати 14.02.2022.

Стосовно доводів скаржника про пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України №2352-IX від 01.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення, працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.04.2023 справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 по справі №460/17052/21.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №1423 від 23.12.2022 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України №338 від 25.03.2020 і постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Отже, запровадження на території України карантину, є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З огляду на вказане, покликання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є безпідставними, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком, а враховуючи, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, а тому строк визначений частиною другою статті 233 КЗпП України у наведеній в редакції не підлягає застосуванню, оскільки такий продовжено на строк дії карантину, який діє на теперішній час.

Отже, позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом, а тому немає підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року по справі №380/13863/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук