Справа № 120/6314/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 липня 2023 р. Справа № 120/6314/23

Вінницький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни,

за участю

секретаря судового засідання Зеленської Соломії Богданівни

позивача ОСОБА_1

представника позивача Никитюка Олександра Івановича

представник відповідача Браславець Яна Юрійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницького міського голови, виконавчого комітету Хмільницької міської ради про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Хмільницького міського голови, виконавчого комітету Хмільницької міської ради про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач просить суд:

- Визнати неправомірним розпорядження Хмільницького міського голови №73-рк від 11 квітня 2023 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільник; ???

- Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільник із 24 березня 2023 року;

- Стягнути із виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 вважає протиправним розпорядження Хмільницького міського голови №73-рк від 11 квітня 2023 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільник на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), оскільки вважає, що вона правомірно звернулася із заявою про звільнення з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про працю, тому і не виходила на роботу після подання заяви про звільнення.

16.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду суддею Богоносом М.Б. та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано додаткові матеріали, необхідні для розгляду справи.

01.06.2023 Хмільницька міська рада на виконання вимог ухвали від 16.05.2023 надала витребувані документи.

Разом з тим, суддя ОСОБА_2 у зв`язку із ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 01.06.2023 №595/0/15-23 «Про призначення ОСОБА_2 на посаду члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України», не міг здійснювати розгляд даної адміністративної справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.06.2023 №19 "Про призначення повторного автоматизованого розподілу", відповідно до підпункту 2.2.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, підпункту 14, 21 Засад використання автоматизованої системи документообігу у Вінницькому окружному адміністративному суді, затверджених рішенням Зборів суддів Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2022 року № 13, дану справу передано для повторного автоматизованого розподілу з метою визначення іншого складу суду для розгляду цієї справи.

За результатами проведеного повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.06.2023 для її розгляду визначено суддю Віятик Наталію Володимирівну.

13.06.2023 від відповідача 1 Хмільницького міського голови надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовує тим, що 24.03.2023, після поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду від 21.03.2023 у справі №120/10223/22, позивачем було подано на ім`я відповідача-1 заяву про її звільнення згідно частини 3 статті 38 КЗпП України. За змістом заяви позивача від 24.03.2023, в підставу необхідності розірвати трудовий договір з ініціативи працівника, повідомлено, що: «за час перебування на посаді роботодавець не виконував (порушував) відносно мене законодавство про працю». У свою чергу, з аналізу зазначеної причини, яка вказана у своїй заяві самостійно позивачем, що спонукала її до розірвання трудового договору, не можливо визначити наявність обставин, перелік яких встановлений у приписах частини 3 статті 38 КЗпП України, яка надають позивачу право на розірвання трудового договору з власної ініціативи. Зазначена позивачем підстава має загальний характер та не вмотивована, без будь-якої конкретизації, а тому не надавала змоги роботодавцеві дійти до висновку у чому безпосередньо полягало, у баченні самої заявниці, не виконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, чинення мобінгу (цькування). За результатом розгляду відповідачем-1 заяви позивача від 24.03.2023 року, враховуючи її необґрунтованість та відсутність конкретних підстав для задоволення, розпорядженням відповідача-1 від 27.03.2023 №54-рк було відмовлено у її задоволені. Однак позивач з 04.04.2023 до 10.04.2023 не з`являлась на робоче місце без поважних причин, у зв`язку з чим відповідачем-1 було прийнято рішення щодо розірвання трудового договору у випадку прогулу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

12.06.2023 від відповідача 2 Виконавчого комітету Хмільницької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказує, що відповідачі у спірних правовідносинах діяли в межах чинного законодавства , у тому числі приймаючи розпорядження Хмільницького міського голови №73-рк від 11.04.2023 щодо звільнення позивача із займаної посади.

12.06.2023 представник позивача адвокат Никитюк О.І. направив відповідь на відзив. Вказує, що по-перше, позивачка не повинна залежати від рішення відповідача, який невизначений час має розглядати її заяву. По-друге, позивачка після написання заяви не має ходити на роботу та виконувати свої обов`язки, оскільки у заяві вона визначила час припинення трудового договору - у день написання заяви. По-третє, абсолютно нелогічно виходити на роботу після написання заяви про розірвання трудового договору у визначений позивачкою час на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Четверте, позивачка і не могла вийти на роботу, оскільки на день написання нею заяви про припинення трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (24.03.2023) у відповідача була відсутня відповідна посада у штатному розписі, не існувало і відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільник.

Ухвалою суду від 19.06.2023 дану адміністративну справу прийнято до провадження суддею Віятик Н.В., призначено судове засідання.

У судовому засідання 07.07.2023 оголошено перерву у зв`язку з витребуванням додаткових доказів.

21.07.2023 на виконання вимог суду сторони надали витребувані матеріали: копію витягу з табелю робочого часу працівників виконавчого комітету Хмільницької міської ради за квітень 2023 року та копію трудової книжки позивачки.

25.07.2023 представник позивача подав клопотання, у якому просив долучити до матеріалів справи копію поштового конверту та копію супровідного листа від 29.03.2023.

25.07.2023 у судовому засіданні представник відповідача 2 Браславець Я.Ю. подав клопотання про приєднання доказів. Сторони не заперечували проти задоволення клопотання.

Представник позивача адвокат Никитюк О.І. та позивач ОСОБА_1 просили суд задовольнити їх позовні вимоги, представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебувала на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послу у м. Хмільник, що підтверджується записами к трудовій книжці НОМЕР_1 .

24.03.2023 до міського голови Хмільницької міської ради надійшла заява позивачки у якій вона зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №120/10223/22 її поновлено на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності ЦНАПу у м. Хмільник, розпорядженням міського голови №52-рн від 24.03.2023 позивачку поновлено на вищезазначеній посаді. Зазначає, що за час її перебування на посаді, роботодавець не виконував і порушував відносно неї законодавство про працю, а тому вона просить звільнити її із займаної посади з 24.03.2023 за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У додатках до заяви додано рішення Вінницького окружного адміністративного суду: від 19.09.2022 у справі №120/4043/22, від 03.11.2022 у справі №120/6610/22, від 09.12.2022 у справі №120/6433/22, від 21.03.2023 у справі №120/10223/22.

Розпорядженням міського голови від 27.03.2023 №54-рк «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 24.03.2023 щодо звільнення із займаної посади за власним бажанням ОСОБА_1 згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із необґрунтованістю вимог заявника.

Однак у зв`язку із поданою заявою від 24.03.2023, позивач з 04.04.2023 по 10.04.2023 не з`являлася на робочому місці та не виконувала свої посадові обов`язки.

Розпорядженням міського голови Хмільницької міської ради від 11.04.2023 №73-рк, керуючись ст. ст. 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням 41 сесії 8 скликання міської ради від 31.03.2023 №1623 «Про внесення змін та доповнень до рішення 1 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 08.12.2020 №6 «Про затвердження загальної структури виконавчих органів Хмільницької міської ради та штатного розпису працівників виконавчих органів Хмільницької міської ради (у новій редакції)» (зі змінами), рішенням 41 сесії 8 скликання міської ради від 31.03.2023 №1623 «Про затвердження Положення про відділ із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику», враховуючи розпорядження міського голови від 03.04.2023 №61-рк «Про роботу ОСОБА_1 », доручення керуючого справами виконавчого комітету міської ради від 04.04.2023 №36-Ч, від 05.04.2023 №37-Ч, від 06.04.2023 №39-Ч. від 07.04.2023 №41-Ч, від 04.04.2023 №34-П, від 05.04.2023 №35-П, від 06.04.2023 №38-П, від 07.04.2023 №40-П, службові записки головного спеціаліста відділу управління персоналом міської ради Чебаненко Ю.П. від 07.04.2023, начальника управління «Центр надання адміністративних послуг» міської ради Підгурського А.В. від 04.04.2023 №1393/01-20, від 04.04.2023 №1396/01-29, від 05.04.2023 №1398/01-29, від 06.04.2023№1413/01-19, від 07.04.2023 №1426/01-19, лист виконавчого комітету від 05.04.2023 №770/01-19, лист КНП «Хмільницька центральна лікарня» Хмільницької міської ради» від 06.04.2023 №01-11-04/368, службову записку керуючого справами виконавчого комітету міської ради Маташа С.П. від 10.04.2023 №1444/01-23, Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п. 4 чт. 1 ст. 40 КЗпП України: ОСОБА_1 звільнено 11.04.2023 з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Позивач не погоджується із вказаним Розпорядженням міського голови Хмільницької міської ради від 11.04.2023 №73-рк, вважає його протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Положення щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування та службової кар`єри закріплені також і розділом ІІІ Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Загальні підстави для припинення трудових відносин визначені Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України встановлено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема: угода сторін; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, визначені в статті 38 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 1 статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

У свою чергу, частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України працівнику надано право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Суд зазначає, що за змістом статті 38 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

При цьому, у разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина 3 статті 38 КЗпП України) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Аналогічний висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18) та від 20 лютого 2021 року у справі №522/18787/17.

Крім того, суд звертає увагу, що обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Водночас для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 754/1936/16-ц (провадження № 61-28466св18).

Як на підставу для розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП, позивачка вказує, що її неправомірно звільнено з посади, що стало предметом розгляду у адміністративних справах та підтверджується рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду, яким позивачку поновлено на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Судом установлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №120/10223/22, крім іншого, поновлено позивача на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику з 08.11.2022.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 у справі №120/10223/22 щодо звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику, відповідачем-1 було прийнято розпорядження від 24.03.2023 №52-рк «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким позивача було поновлено на роботі на посаді начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику з 08.11.2022.

У свою чергу, з обставин справи №120/10223/22 та фактичних обставин проходження позивачем служби вбачається те, що на момент постановлення рішення від 21.03.2023 у справі №120/10223/22 у структурі відповідача-2 відбулись зміни в частині організації виробництва і праці, зокрема відбулась реорганізація відділу та скорочення посади, на якій працювала позивач.

З 02.09.2022 на підставі рішення Хмільницької міської ради №1334 від 31.08.2022, відбулась реорганізація відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику та відділу реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради шляхом їх об`єднання в управління «Центр надання адміністративних послуг» Хмільницької міської ради. Пунктом 2.1 цього рішення було виведено зі штату з 01.09.2022 посаду начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Враховуючи наявний обов`язок роботодавця поновити працівника на посаді, з якої його було звільнено, та здійснити виконання відповідного рішення суду у справі №120/10223/22, рішенням 41 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання від 31.03.2023 №1623 «Про внесення змін та доповнень до рішення 1 сесії 8 скликання Хмільницької міської ради від 08.12.2020 р. №6 «Про затвердження загальної структури виконавчих органів Хмільницької міської ради та штатного розпису працівників виконавчих органів Хмільницької міської ради (у новій редакції)» (зі змінами)» було створено відділ із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Вказаним рішенням також було введено до штатного розпису працівників виконавчих органів Хмільницької міської ради посаду начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Також, рішенням 41 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання від 31.03.2023 №1624 затверджено Положення про відділ із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

З урахуванням прийнятих рішень 41 сесії Хмільницької міської ради 8 скликання від 31.03.2023 №1623, №1624 та фактичного виконання своїх обов`язків щодо поновлення роботодавцем працівника на роботі, відповідачем-1 03.04.2023 прийнято розпорядження №61-рк «Про роботу ОСОБА_1 », згідно якого визначено приступити позивачу до роботи з наступного робочого дня, який слідує за датою її повідомлення про створення відповідного відділу та необхідність прибуття до Хмільницької міської ради щоб приступити до виконання обов`язків начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику.

Позивач у судовому засіданні підтвердила той факт, що її було повідомлено про поновлення її на посаді та обов`язок з`явитися на робочому місці.

Так, у частині 1 статті 21 К3пП України визначено, що трудовим договором с угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особо, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 22 К3пП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).

Відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Звільнення працівника за частиною 3 статті 38 КЗпП України тягне негативні наслідки для роботодавця у вигляді обов`язку сплатити вихідну допомогу в порядку розмірах, встановлених статтею 44 КЗпП України.

Як вбачається зі змісту частини 3 статті 38 КЗпП України вказана ініціатива позивача припинити трудові відносини за власним бажанням повинна обґрунтовуватись належним чином, зокрема тим, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

А тому, працівник зобов`язаний вказувати на такі мотиви і при поданні заяви про звільнення на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, оскільки звільнення за такою підставою закон пов`язує з наявністю порушень трудового законодавства, умов трудового чи колективного договору, а не з самим лише бажанням працівника.

Слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі №681/1629/18 вказав на те, що розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Тобто, при вирішенні спору щодо наявності підстав для розірвання трудового договору згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України визначальним є те, чи зазначав працівник у заяві про звільнення за власним бажанням саме про невиконання роботодавцем законодавства про працю або умов колективного чи трудового договору.

Суд також звертає увагу, що не може бути підставою для визнання порушення роботодавцем законодавства про працю рішення у справах №120/4043/22, №120/6610/22, №120/6433/22 та №120/10223/22, оскільки порушення роботодавцем законодавства має існувати на момент звернення працівника із заявою, натомість за результатами розгляду зазначених справ, судом вже захищено та поновлено порушені права позивача.

У свою чергу, з аналізу зазначеної причини, яка вказана у заяві від 24.03.2023 позивачем, що спонукала її до розірвання трудового договору, неможливо визначити наявність обставин, перелік яких встановлений у приписах частини 3 статті 38 КЗпП України, яка надає позивачу право на розірвання трудового договору з власної ініціативи.

Зазначена позивачем підстава має загальний характер та не вмотивована, без будь-якої конкретизації, а тому враховуючи необґрунтованість заяви та відсутність конкретних підстав для задоволення, розпорядженням відповідача-1 від 27.03.2023 №54-рк відмовлено у її задоволені.

Вказане розпорядження було направлено засобами поштового зв`язку на адресу заявниці разом із супровідним листом від 29.03.2023 №M-169/02, який було отримано позивачем 04.04.2023, що також не заперечується позивачем.

Крім того, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.03.2023 не набрало законної сили та перебуває на розгляді у Сьомому апеляційному адміністративному суді.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що обставини, зазначені позивачем як на підставу для звільнення відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП є необґрунтованими та не підтверджені відповідними доказами.

Щодо підстав винесення оскаржуваного розпорядження міського голови від 11.04.2023 №73-рк, суд зазначає наступне.

Розпорядженням міського голови від 11.04.2023 №73-рк позивача звільнено з посади начальника відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Статтею 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З системного аналізу п. 4 ст. 40 КЗпП України можна дійти висновку, що не може вважатися прогулом відсутність на роботі з поважних причин.

При цьому суд зауважує, що у разі, якщо працівник обґрунтовує невихід на роботу поважними причинами, оцінка таких причин на предмет поважності повинна виходити з того, що ці причини мають бути істотними, тобто такими, які перешкоджають явці на роботу і не можуть бути усунені самим працівником. Кожна з таких причин має бути підтверджена відповідними належними та допустимими доказами (документами, довідками, тощо), виданими уповноваженими органами.

Отже, обов`язок доказування поважності причин неявки на роботу покладено на працівника.

Згідно з положеннями ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Суд зазначає, що окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Так, поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При цьому, чинним законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.

Розпорядження про відмову у звільненні позивача направлено засобами поштового зв`язку на адресу заявниці разом із супровідним листом від 29.03.2023 №M-169/02, який було отримано позивачкою 04.04.2023, тому суд вважає, що саме з цієї дати ОСОБА_1 стало відомо про відмову у звільненні на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з чим вона повинна була приступити до своїх службових обов`язків.

Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачка була відсутня на робочому місці 04.04.2023, 05.04.2023, 06.04.2023, 07.04.2023, що підтверджується службовими записками головного спеціаліста відділу управління персоналом міської ради Чебаненко Ю., згідно яких за результатами моніторингу лікарняних у вказані дати ім`я ОСОБА_1 не виявилось та повідомленнями начальника управління «Центр надання адміністративних послуг» Хмільницької міської ради, відповідно до яких 04.04.2023, 05.04.2023, 06.04.2023 та 07.04.2023 станом на 8:00 год, 11:00 год, 15:30 год ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці.

Відсутність позивачки на робочому місці з 04.04.2023 по 07.04.2023, 10.04.2023 та 11.04.2023 також підтверджується витягом із табеля обліку робочого часу працівників виконавчого комітету Хмільницької міської ради за квітень 2023 р.

Для встановлення причин поважності пропуску відсутності ОСОБА_1 на робочому місці Виконавчий комітет Хмільницької міської ради направив запит до КНП «Хмільницька центральна лікарня» Хмільницької міської ради, у відповідь на який КНП «Хмільницька центральна лікарня» повідомила, що ОСОБА_1 за медичною допомогою 04.04 та 05.04.2023 не зверталась.

Таким чином, на момент прийняття спірного розпорядження про звільнення позивача, відповідач належним чином пересвідчився у відсутності поважних причин неявки позивача на роботу. Крім того, позивачка у судовому засіданні причиною відсутності на робочому місці посилалася на подану нею заяву від 24.03.2023.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами та встановленими вище обставинами підтверджується прогул позивача (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин), а тому розпорядження міського голови від 11.04.2023 №73-рк є правомірним.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення слід відмовити.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від первинної вимоги про визнання протиправним розпорядження міського голови від 11.04.2023 №73-рк про звільнення позивача. Оскільки суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість наказу про звільнення, у задоволенні цих позовних вимог теж слід відмовити.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки доказів протиправності оскаржуваного розпорядження позивачем суду не надано, а судом в ході розгляду справи їх наявність не встановлена.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31.07.2023.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна