Справа № 380/3778/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3778/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області (Відповідач УСБУ у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належним службовим або орендованим житловим приміщенням в період з 01 січня 2020 року по теперішній час;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області негайно забезпечити ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 службовим або орендованим житлом згідно з нормами, встановленими чинним житловим законодавством України.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 в квітні 2018 року наказом Голови Служби безпеки України була переведена по військовій службі з Управління Служби безпеки України в Донецькій області до Управління Служби безпеки України у Львівській області. За час військової служби жодного разу ні житловими приміщеннями, ані компенсацією за піднайом житла до 2020 року не забезпечувалась, та за новим місцем проходження військової служби жодного житла не мала.

З початку 2020 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до УСБУ у Львівській області з метою отримання грошової компенсації за піднайом житла, свідченням викладеного є судові справи № 380/4103/20 та № 380/9215/21, внаслідок чого, наказом начальника УСБУ у Львівській області від 09.10.2020 №449/ДСК, ОСОБА_1 було затверджено виплату грошової компенсації за піднайом житлового приміщення, при цьому, вказаний наказ обмежений часовим проміжком та мав кінцеву дату дії до 31 грудня 2020 року, у зв`язку з чим продовжувався з 01 січня 2021 по 31 грудня 2021 та з 01 січня 2022 по 31 грудня 2022.

За всі ці роки, УСБУ у Львівській області систематично здійснювались якісь не зрозумілі для ОСОБА_1 заходи, щодо перевірки чи сплачують власники орендованого ОСОБА_1 житла податки, щодо збору інформації про спосіб життя, склад родини, проживання разом чи окремо тощо (справа №380/18991/22), постійно вишукувались якісь зачіпки аби лишити ОСОБА_1 вказаної грошової компенсації (зокрема справа № 462/9564/21), що в подальшому систематично приводило до псування особистих відносин з орендодавцями, а ОСОБА_1 , будучи внутрішньопереміщеною особою - учасником бойових дій вимушена продовжувати скитатися, не внаслідок збройної агресії рф, а внаслідок переслідування колег з УСБУ у Львівській області.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до УСБУ у Львівській області щодо забезпечення її родини, чи службовим, чи орендованим житлом (рапорт від червня 2021 року, надання необхідних документів для прийняття рішення серпень 2021 року, рапорт від вересня 2021 року, тощо), на що УСБУ у Львівській області ігнорувало такі звернення та відповідало відмовою.

Разом з відповідними рапортами про забезпечення службовим житлом або оренди для родини ОСОБА_1 житлового приміщення з відповідними документами ОСОБА_1 звернулась до УСБУ у Львівській області наприкінці грудня 2022 та початку січня 2023 року, шляхом направлення всіх документальних матеріалів на електронну адресу УСБУ у Львівській області (), а також в подальшому через можливості «Укрпошти».

Станом на сьогоднішній день, УСБУ у Львівській області за вказаними рапортами повністю відмовило ОСОБА_1 за результатами їх розгляду, а відтак ОСОБА_1 не забезпечено ані службовим житлом, ані орендованим.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та Наказ Служби безпеки України від 06.11.2007 №792 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень».

Позивачка зазначає, що з моменту проходження військової служби ОСОБА_1 в УСБУ у Львівській області, останнім повністю ігноруються потреби забезпечення житлом військовослужбовця та членів її сім`ї, яка з моральних, соціальних та визначених законодавчо мотивів мала б бути першочергово забезпеченою належним для проживання житловим приміщенням та внаслідок систематичного втручання УСБУ у Львівській області в особисті відносини ОСОБА_1 та орендодавцями.

У відповіді на відзив позивачка додатково зазначила, що забезпечення житлом військовослужбовців за новим місцем проходження військової служби є обов`язком Служби безпеки України. При цьому, УСБУ у Львівській області з 2018 року відомо про потребу родини ОСОБА_1 у забезпеченні житлом, оскільки необхідні документи неодноразово надсилались до УСБУ у Львівській області починаючи з 2018 року.

Крім того, висловлення відповідача про не подачу ОСОБА_1 необхідних для прийняття рішення документів є необґрунтованими, оскільки в рапорті було зазначено, що за можливості забезпечення житлом позивачка готова надати всі необхідні документи, а житлова комісія мала повноваження витребувати від співробітника чи керівника її підрозділу відповідні підтверджуючи документи.

Також позивачка звертає увагу, що при наявності житла, яке не відповідає нормам забезпечення на родину ОСОБА_1 , відповідач мав запропонувати ОСОБА_1 наявний варіант забезпечення житлом, а вона прийняти таку пропозицію чи від неї відмовитись.

Стверджує, що відповідачем не надано жодних підтверджуючих її аргументи доказів.

З огляду на вищевикладене просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у якому вказано, що ОСОБА_1 дійсно двічі зверталась до Управління з питань забезпечення її житлом. В червні 2021 року вона скерувала рапорт про надання їй житла, однак жодні документи, необхідні для прийняття рішення, вона не надала, що унеможливило прийняття будь-якого рішення за її рапортом. Разом з цим у відповідності до п.2.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом СБУ від 06.11.2007 №792, поданий ОСОБА_2 рапорт було винесено на засідання житлово-побутової комісії Управління СБУ у Львівській області 30 червня 2021 року, якою встановлено відсутність передбачених п. 3.5 документів, про що ОСОБА_1 було повідомлено письмово листом від 13.07.23021 за № 62/19-298. Надати копію зазначеного листа не виявляється можливим у зв`язку із знищенням номенклатурних справ в ході мобілізаційних заходів 24-26 лютого 2022 року.

Відповідач звертає увагу на те, що перший рапорт позивачки про надання службового житла було датовано червнем 2021 року. До цього моменту (в тому числі з 01.01.2020 до червня 2021 року) жодних рапортів від ОСОБА_1 не поступало. Відтак позовна вимога щодо протиправності дій Управління СБУ у Львівській області саме з 01.01.2020 залишається дивною, адже для забезпечення службовим житлом необхідна як мінімум ініціатива самого військовослужбовця, а також пакет документів, який підтверджує факт незабезпечення його житлом у даному конкретному населеному пункті.

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 повторно звернулась з рапортом про виділення їй житла, долучивши пакет необхідних документів. Однак на той час вільного житла, яке могло б бути надано ОСОБА_1 на склад її сім`ї, в Управлінні СБУ у Львівській області не було. Про прийняте рішення також було повідомлено ОСОБА_1 письмово.

Таким чином жодні порушення при вирішенні питання надання позивачу службового житла відповідачем допущені не були, а відсутність позитивного рішення з цього питання з 01.01.2020 пов`язане насамперед з факторами, що залежать від самої позивачки (відсутність рапортів та документів, необхідних для прийняття позитивного рішення), а також з відсутністю у відповідача в жовтні 2021 службового житла, яке могло би бути розподілено ОСОБА_1 з урахуванням кількості членів сім`ї.

Також відповідач зазначив, що позивачка отримувала грошову компенсацію за піднайом житла, і, таким чином, її житлові права були забезпечені у запитаній нею формі. Така виплата здійснювалась до кінця 2022 року і була припинена з січня 2023 у зв`язку з відсутністю ініціативи самої ОСОБА_1 .

На даний час службове житло, яким могла би бути забезпечена позивачка в Управлінні СБУ у Львівській області відсутнє. Більше того, з 2021 року рапорти про забезпечення службовим житлом від ОСОБА_1 в порядку п.п. 5.4, 5.5 Інструкції № 792 не надходили і, відповідно, не розглядались. Відтак будь-яку протиправність дій Управління СБУ у Львівській області щодо незабезпечення службовим житлом за відсутності відповідних рапортів та за відсутності на даний час службового житла, яке може бути надано позивачу з урахуванням складу її сім`ї, відповідач заперечує.

Відповідач вказує, що у законодавстві немає зобов`язання «негайного забезпечення житлом», як це зазначено в позовних вимогах.

Щодо інших доводів позивачки, які були предметом розгляду у адміністративній справі № 380/18991/22, відповідач вказує, що такі не пов`язані з позовними вимогами у даній адміністративній справі, а Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31.05.2022 у цивільній справі № 462/9564/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління СБ України у Львівській області безпідставно набуті кошти у розмірі 40937,58 грн.

В частині позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Управління СБУ у Львівській області щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною орендованим жилим приміщенням в період з 01.01.2020 по теперішній час, відповідач зазначив, що з рапортом для укладення договору оренди позивач зверталась до регіонального органу безпеки лише один раз - 04.01.2023 року. До зазначеного звернення питання оренди для неї та членів її сім`ї житлового приміщення (квартири, кімнати в гуртожитку, ліжко-місця) відповідачем не розглядалось взагалі, у зв`язку з відсутністю ініціативи з боку позивача (ні рапортів, ні усних звернень від неї не було).

При цьому в даному рапорті було зазначено вимогу ОСОБА_1 орендувати саме квартиру, а не кімнату в гуртожитку і не ліжко-місце. З даного приводу відповідач вказав, що розмір орендної плати є обмеженим, регіональний орган безпеки при оренді житла для військовослужбовців може сплатити лише суми, визначені наказом про бюджетну політику. У 2023 році таким наказом є наказ ЦУ СБУ від 31.12.2022 № 1725/ДСК «Про основні напрями бюджетної політики Служби безпеки України у 2023 році та заходи щодо ефективного використання бюджетних коштів. У відповідності до вимог зазначеного наказу (п.7.4.2) розмір орендної плати за договорами, укладеними СБУ, та відшкодування орендної плати за умови проведення самостійних розрахунків за договорами, для обласних центрів не повинен перевищувати 4026 грн на місяць. При цьому військовослужбовцям СБУ за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1.5 раза. Із урахуванням кількості членів сім`ї ОСОБА_1 , максимальний розмір орендної плати, яку Управління вправі оплатити, становить 6039 грн на місяць.

Проте, за результатами вивчення ринку нерухомості станом на початок 2023 року було встановлено, що ціни на найпростіші придатні для проживання квартири у м. Львові перевищували 10000 грн (як на той час, так і станом на сьогодні), що унеможливлювало здійснення оренди квартири для ОСОБА_1 та членів їх сімей з чітким дотриманням вимог відомчих нормативних актів СБУ та фінансової дисципліни. Отже, неможливість оренди квартири для позивача пов`язана з причинами, що не залежать від Управління СБУ у Львівській області та його посадових осіб, а саме - з кон`юнктурою ринку та цінами на оренду нерухомості.

Крім цього, на висловлене ОСОБА_1 в рапорті прохання у разі неможливості виконання покладених на підрозділ господарського забезпечення функцій надати проект договору оренди житла для самостійного пошуку орендодавця квартири, було підготовлений лист-відповідь, до якого було долучено запитуваний ОСОБА_1 проект договору найму жилого приміщення та надані відповідні роз`яснення.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З огляду на викладене просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою суду від 03 березня 2023 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду 20 березня 2023 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його. В адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , згідно Витягу з Реєстру територіальної громади, отриманої за запитом від 28.12.2022.

Відповідно до Довідки УСБУ у Львівській області №1019 від 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 з 30.03.2018 по теперішній час є військовослужбовцем в УСБУ у Львівській області. Склад сім`ї: чоловік ОСОБА_2 1988 р.н., дочка ОСОБА_4 2015 р.н., дочка ОСОБА_5 2020 р.н.

Відповідно до Довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 02.12.2020 №78/5/4159 ОСОБА_1 службовим (постійним) житлом за рахунок фондів СБУ та місцевих органів влади не забезпечувалась.

На квартирному обліку УСБУ у Львівській області у складі сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 перебуває з 17 грудня 2021 року відповідно до Витягу з Протоколу №8 від 17.12.2021 засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області.

Як слідує зі змісту листа УСБУ у Львівській області від 09.08.2021 №62/19-К-507/14, на засіданні житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області 30.06.2021 за рапортом ОСОБА_1 розглянуто питання щодо забезпечення житлом. Враховуючи ненадання необхідних документів для вирішення питання по суті, позитивне рішення не прийнято. 13.07.2021 УСБУ у Львівській області вих. №62/19-298 скеровано лист ОСОБА_1 про результати розгляду порушеного нею питання та необхідність подання документальних матеріалів для вирішення питання забезпечення житлом. Дана обставина сторонами не заперечується.

Відповідно до витягу з Протоколу №7 від 18 жовтня 2021 року засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області за наслідками повторно поданого ОСОБА_1 рапорту розглянуто питання надання службового житла ОСОБА_1 та членам її сім`ї та постановлено відмовити у забезпеченні позивачки та членів її сім`ї службовим житлом, у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в даному населеному пункті (м. Львів)/перебування на квартирному обліку в Управлінні. Крім того, зазначено, що на даний час в УСБУ у Львівській відсутнє житло, яким можна було б забезпечити сім`ю ОСОБА_1 та членів її сім`ї відповідно до норми забезпечення встановленої законодавством. Про дане рішення ОСОБА_1 повідомлено листом №62/19-514 від 28.10.2021.

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із рапортом на ім`я Начальника УСБУ у Львівській області, в якому просила у разі відсутності в УСБУ у Львівській області можливості забезпечити її та її родину службовим житлом, просить надати вказівки підрозділам відповідальним за виконання заходів, передбачених розділами VII та VIIІ Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців СБ України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженої наказом СБ України №792 від 06.11.2007, УСБУ у Львівській області орендувати квартиру для проживання ОСОБА_1 та її родини у складі: чоловік ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у відповідності до норм, встановлених житловим законодавством.

ОСОБА_1 у змісті даного рапорту зазначила, що у разі неможливості покладених на підрозділ господарського забезпечення функцій, також просить надати на її адресу проект договору оренди житла, передбаченого п. 7.3. Інструкції, який попередньо погоджений підрозділами фінансового та правового забезпечення для самостійного пошуку орендодавця квартири.

УСБУ у Львівській області розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 04.01.2023, про що письмово повідомлено листом від 08.02.2023 №62/19-198п. У змісті даного листа, серед іншого, зазначено, що за результатами вивчення ринку нерухомості встановлено, що середня вартість оренди однокімнатної квартири у м. Львові (з умовами проживання для сім`ї з малолітніми дітьми) у січні 2023 року становила 12000 грн, а двокімнатної 15000 грн, що значно перевищує розмір коштів, які Управлінням можуть бути виділені для оренди житла для родини ОСОБА_1 . Проведеним маркетинговим дослідженням та аналізом ринку нерухомості м. Львова встановлено, що квартири, вартість оренди яких відповідала встановленому максимальному розміру орендної плати (а саме 6039,00 грн), на даний час відсутні.

Разом із даним листом УСБУ у Львівській області на адресу ОСОБА_1 скеровано проект договору найму нежитлового приміщення на 4 аркушах.

Відповідно до витягу з Протоколу №1 від 27 січня 2023 року засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області розглянуто питання надання службового житла ОСОБА_1 та членам її сім`ї та постановлено відмовити у забезпеченні позивачки та членів її сім`ї службовим житлом, у зв`язку з відсутністю в житловому фонді Управління житла відповідно до норми забезпечення встановленої законодавством. Про дане рішення ОСОБА_1 повідомлено листом №62/19-230п від 07.02.2023.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною службовим або орендованим житлом, позивач звернулася до суду.

Підставою позову є протиправність, на думку позивачки, бездіяльності відповідача щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належним службовим або орендованим житловим приміщенням в період з 01 січня 2020 року по сьогодні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд застосував наступні норми права.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії, бездіяльність) на їх відповідність усім зазначеним вище критеріям.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-XII, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно із абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-XII, у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Відповідно до абз. 1, 2, 4 пункту 2 Порядку №1081 визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службового житлового приміщення у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні в сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

У разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 р. № 450.

Відповідно до Порядку № 1081, та з метою встановлення єдиного порядку прийняття на квартирний облік військовослужбовців Служби безпеки України, розподілу та надання їм житлових приміщень, Службою безпеки України наказом від 06.11.2007 №792 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень (далі Інструкція №792).

Відповідно до абз. 1 п. 3.1. Інструкції №792, усі питання, пов`язані із забезпеченням житлом співробітників, вирішуються за місцем перебування їх на обліку як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, відповідною житлово-побутовою комісією Центрального управління, органу закладу чи установи СБ України.

Згідно із абз. 3 п. 3.1 Інструкції №792, рапорти та заяви співробітників, осіб, звільнених із військової служби, членів їх сімей підлягають розгляду на засіданні житлово-побутової комісії у строк не більше одного місяця від дня їх надходження. При цьому загальний строк вирішення відповідною житлово-побутовою комісією питань, порушених у таких рапортах та заявах, не може перевищувати сорока п`яти днів (крім випадків розгляду питань зарахування на квартирний облік, рішення за якими приймаються у місячний строк з дня подання співробітником усіх необхідних документів).

Відповідно до п. 5.1. Інструкції №792, співробітники та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності за місцем проходження служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби житла для постійного проживання, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (відповідно до переліку таких населених пунктів, що визначається згідно із законодавством), забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до п. 5.5. Інструкції №792, разом з мотивованим рапортом службовій особі, уповноваженій приймати рішення про надання службового житла, надаються документи, визначені у пункті 3.5 розділу ІІІ цієї Інструкції.

Рішення про надання службового житла у Центральному управлінні СБ України оформлюється наказом Центрального управління СБ України, а в органах, закладах та установах СБ України - наказом відповідного начальника або особи, яка його заміщує (п. 5.6. Інструкції №792).

Згідно приписів п. 5.11. Інструкції №792, при наданні службових житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за 9 років, крім подружжя, а також особами, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим вони не можуть проживати в одній кімнаті з членами сім`ї.

Службові житлові приміщення надаються у межах не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті, визначеному в установленому порядку, але не більше 13,65 квадратного метра житлової площі на одну особу.

Службове житлове приміщення може бути надано з перевищенням вищевказаного максимального розміру, якщо воно становить одну кімнату (однокімнатну квартиру).

У разі відсутності за місцем служби службового житла, що може бути надано співробітнику та членам його сім`ї відповідно до рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею у відповідному населеному пункті, за згодою цих осіб їм може бути надано службове житлове приміщення меншої площі. При вивільненні чи надходженні іншого службового житлового приміщення належної таким особам площі воно надається їм після вивільнення раніше займаного приміщення.

Змістовний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що усі питання, пов`язані із забезпеченням житлом співробітників СБ України вирішуються відповідною житлово-побутовою комісією за відповідним вмотивованим рапортом та долученими до такого рапорту документами, що визначені у пункті 3.5 розділу ІІІ цієї Інструкції. Водночас законодавцем визначено умови, які мають бути враховані при наданні службових житлових приміщень, зокрема дотримання рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею у відповідному населеному пункті, а також передбачено алгоритм дій суб`єкта владних повноважень у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих житлових приміщеннях чи гуртожитку.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належним службовим житловим приміщенням в період з 01 січня 2020 року по теперішній час та зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області негайно забезпечити ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 службовим житлом згідно з нормами, встановленими чинним житловим законодавством України, суд враховує наступне.

Насамперед, суд зазначає, що із зверненнями (заявами, скаргами, пропозиціями) усі військовослужбовці мають право звертатися надсилаючи їх або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

Відповідний порядок звернення військовослужбовця встановлено ст. ст. 110-111 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», дія котрого поширюється на військовослужбовців СБУ.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Як зазначив суд вище, законодавцем визначено алгоритм дій суб`єкта владних повноважень під час вирішення питання про забезпечення житлом військовослужбовців, насамперед подання ним відповідного рапорту із необхідними документами, розгляд такого рапорту житлово-побутовою комісією та прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду.

При цьому, суд враховує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що як слідує зі змісту листа УСБУ у Львівській області від 09.08.2021 №62/19-К-507/14, на засіданні житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області 30.06.2021 за рапортом ОСОБА_1 , поданого у червні 2021 року, розглянуто питання щодо забезпечення житлом. Враховуючи ненадання необхідних документів для вирішення питання по суті, позитивне рішення не прийнято. 13.07.2021 УСБУ у Львівській області вих. №62/19-298 скеровано лист ОСОБА_1 про результати розгляду порушеного нею питання та необхідність подання документальних матеріалів для вирішення питання забезпечення житлом.

Відповідно до витягу з Протоколу №7 від 18 жовтня 2021 року засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області за наслідками повторно поданого ОСОБА_1 рапорту розглянуто питання надання службового житла ОСОБА_1 та членам її сім`ї та постановлено відмовити у забезпеченні позивачки та членів її сім`ї службовим житлом, у зв`язку з відсутністю реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в даному населеному пункті (м. Львів)/перебування на квартирному обліку в Управлінні. Крім того, зазначено, що на даний час в УСБУ у Львівській відсутнє житло, яким можна було б забезпечити сім`ю ОСОБА_1 та членів її сім`ї відповідно до норми забезпечення встановленої законодавством. Про дане рішення ОСОБА_1 повідомлено листом №62/19-514 від 28.10.2021.

04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із рапортом на ім`я Начальника УСБУ у Львівській області, в якому просила у разі відсутності в УСБУ у Львівській області можливості забезпечити її та її родину службовим житлом, просить надати вказівки підрозділам відповідальним за виконання заходів, передбачених розділами VII та VIIІ Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців СБ України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженої наказом СБ України №792 від 06.11.2007, УСБУ у Львівській області орендувати квартиру для проживання ОСОБА_1 та її родини у складі: чоловік ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у відповідності до норм, встановлених житловим законодавством.

Відповідно до витягу з Протоколу №1 від 27 січня 2023 року засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області розглянуто питання надання службового житла ОСОБА_1 та членам її сім`ї та постановлено відмовити у забезпеченні позивачки та членів її сім`ї службовим житлом, у зв`язку з відсутністю в житловому фонді Управління житла відповідно до норми забезпечення встановленої законодавством. Про дане рішення ОСОБА_1 повідомлено листом №62/19-230п від 07.02.2023.

Отже, судом встановлено, що подані на адресу УСБУ у Львівській області рапорти щодо надання службового житла ОСОБА_1 у червні 2021 року, серпні 2021 року, січні 2023 року, відповідачем розглянуто у встановленому порядку та прийнято відповідні рішення, які оформлені протоколами засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області, відтак відповідачем вчинялися дії щодо вирішення даного питання.

Слід зазначити, що саме рішення, які оформлені протоколами засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивачки у сфері публічно-правових відносин.

Водночас доказів, у розумінні ст. ст. 73-76 КАС України стосовно оскарження рішень, які оформлені протоколами засідання житлово-побутової комісії УСБУ у Львівській області, в частині, що стосуються ОСОБА_1 , позивачкою суду не надано.

Отже, вказане, свідчить на користь того, що позивачка погодилася із такими рішеннями відповідача.

Щодо доводів позивачки про численні звернення до відповідача про забезпечення житлом, які не були розглянуті та проігноровані відповідачем, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, будь-які належні та допустимі докази в обґрунтування таких тверджень відсутні в матеріалах справи. Водночас суд ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 03 березня 2023 року витребував у позивачки належним чином засвідчених копій доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, звернення до Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо забезпечення родини позивачки службовим чи орендованим житлом (рапорт від червня 2021 року, надання необхідних документів для прийняття рішення серпень 2021 року, рапорт від вересня 2021 року, тощо) та відмови у такому забезпеченні.

Більше того, жодних доказів звернення позивачки із рапортами про надання житла у період з 01 січня 2020 року до червня 2021 року матеріали справи також не містять.

Також, суд не враховує інформацію щодо надходження житла в УСБУ у Львівській області, які долучена позивачкою до матеріалів справи, з огляду на те, що оцінка наявності або відсутності відповідного житла для забезпечення потреб ОСОБА_1 та членів її сім`ї може бути надана судом виключно під час оскарження відповідного рішення житлової комісії про відмову у наданні такого житла.

Аналіз наведених норм та встановлених обставин вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, адже судом не встановлено в межах спірних правовідносин саме бездіяльності відповідача щодо незабезпечення службовим житлом ОСОБА_1 , як наслідок, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області негайно забезпечити ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 службовим житлом згідно з нормами, встановленими чинним житловим законодавством України.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо незабезпечення ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належним орендованим житловим приміщенням в період з 01 січня 2020 року по теперішній час та зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області негайно забезпечити ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 орендованим житлом згідно з нормами, встановленими чинним житловим законодавством України, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 7.1. Інструкції №792, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих житлових приміщеннях чи гуртожитку СБ України, її органи, заклади, установи, штаб Антитерористичного центру при СБ України зобов`язані орендувати за місцем проходження служби житло (ліжко-місця чи кімнати в гуртожитках, квартири тощо) для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), офіцерського складу СБ України, у тому числі тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу СБ України (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей.

Згідно із п. 7.2. Інструкції №792, для укладення договору оренди житлового приміщення військовослужбовець подає рапорт начальнику відповідального підрозділу, та визначено перелік документів, які додаються до рапорту.

Приписами п. 7.3. Інструкції №792 передбачено, що проект договору оренди розробляється та оформлюється відповідальним підрозділом. Проект має бути попередньо погоджений підрозділами фінансового та правового забезпечення.

Відповідно до п. 9.1. Інструкції №792 видатки на оренду житлових приміщень та компенсацію за піднайом (найом) житлових приміщень здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань, які передбачені СБ України на відповідні цілі.

Конкретний розмір орендної плати, в межах якого можуть здійснюватися видатки за договорами оренди, що укладаються підрозділами, органами, закладами, установами СБ України, штабом Антитерористичного центру при СБ України з орендодавцями, та грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення визначаються щороку відповідним наказом Центрального управління СБ України про бюджетну політику (п. 9.4. Інструкції №792).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих житлових приміщеннях чи гуртожитку СБ України, органи СБ України зобов`язані орендувати житло для військовослужбовців та членів їх сімей виключно в межах видатків, що визначаються щороку відповідним наказом Центрального управління СБ України про бюджетну політику, а підставою для розгляду даного питання є відповідний рапорт військовослужбовця.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 04 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із рапортом на ім`я Начальника УСБУ у Львівській області, в якому просила у разі відсутності в УСБУ у Львівській області можливості забезпечити її та її родину службовим житлом, просить надати вказівки підрозділам відповідальним за виконання заходів, передбачених розділами VII та VIIІ Інструкції «Про організацію забезпечення військовослужбовців СБ України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженої наказом СБ України №792 від 06.11.2007, УСБУ у Львівській області орендувати квартиру для проживання ОСОБА_1 та її родини у складі: чоловік ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , у відповідності до норм, встановлених житловим законодавством.

ОСОБА_1 у змісті даного рапорту зазначила, що у разі неможливості покладених на підрозділ господарського забезпечення функцій, також просить надати на її адресу проект договору оренди житла, передбаченого п. 7.3. Інструкції, який попередньо погоджений підрозділами фінансового та правового забезпечення для самостійного пошуку орендодавця квартири.

УСБУ у Львівській області розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 04.01.2023, про що письмово повідомлено листом від 08.02.2023 №62/19-198п.

У змісті даного листа, серед іншого, зазначено, що відповідно до наказних вимог ЦУ СБУ розмір орендної плати за житло або відшкодування грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у 2023 році для військовослужбовця та членів сім`ї у кількості 4-ох осіб складатиме 6039,00 грн за місяць.

За результатами вивчення ринку нерухомості встановлено, що середня вартість оренди однокімнатної квартири у м. Львові (з умовами проживання для сім`ї з малолітніми дітьми) у січні 2023 року становила 12000 грн, а двокімнатної 15000 грн, що значно перевищує розмір коштів, які Управлінням можуть бути виділені для оренди житла для родини ОСОБА_1 .

Проведеним маркетинговим дослідженням та аналізом ринку нерухомості м. Львова встановлено, що квартири, вартість оренди яких відповідала встановленому максимальному розміру орендної плати (а саме 6039,00 грн), на даний час відсутні. Разом з цим, Управлінням здійснюються і в подальшому здійснюватимуться заходи, спрямовані на пошук такої квартири. При зміні кон`юнктури рину, яка б дозволила орендувати для Вашої сім`ї квартиру, Ви будете негайно проінформовані.

Разом із даним листом УСБУ у Львівській області на прохання ОСОБА_1 скеровано проект договору найму нежитлового приміщення на 4 аркушах.

Отже, встановлені судом обставини вказують на те, що відповідачем вчинялись та вчиняються активні дії щодо вирішення питання про оренду житла для ОСОБА_1 та її сім`ї, а саме пошуку відповідної квартири, відповідно, УСБУ у Львівській області не допущено жодної бездіяльності щодо не вирішення даного питання.

На підтвердження вказаної обставини свідчить і рапорт Заст. Начальника ВГЗ УСБУ у Львівській області від 27 січня 2023 року, яким проведено вивчення ринку нерухомості, до якого долучено скріншоти відповідної інформації про вартість оренди квартир у м. Львові.

Більше того, саме на прохання позивачки листом від 08.02.2023 №62/19-198п скеровано проект договору найму нежитлового приміщення для самостійного пошуку квартири.

Водночас, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази звернення позивачки із рапортом про надання житла в оренду до відповідача у період з 01 січня 2020 року по 03 січня 2023 року, відтак у УСБУ у Львівській області були відсутні підстави для розгляду питання про оренду житла для ОСОБА_1 у цей період.

Відтак, встановлені обставин вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, адже судом не встановлено в межах спірних правовідносин саме бездіяльності відповідача щодо незабезпечення належним орендованим житловим приміщенням ОСОБА_1 , як наслідок, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області негайно забезпечити ОСОБА_1 разом з родиною у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 належним орендованим житловим приміщенням згідно з нормами, встановленими чинним житловим законодавством України.

З даного приводу суд також уважає слушними доводи відповідача, що жодним законодавчим актом не передбачено обов`язку «негайного» забезпечення житлом.

Інші доводи сторін та долучені докази стосовно отриманої ОСОБА_1 компенсації за найом житлового приміщення та її стягнення в судовому порядку, суд не враховує, оскільки такі не стосуються предмету спору у даній справі.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Управління Служби безпеки України у Львівській області (вул. Вітовського, 55, м. Львів, 79012) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 27 липня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.