Справа № 140/19605/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

27 липня 2023 рокуЛуцькСправа № 140/19605/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, Ківерцівський ВДВС) про визнання бездіяльності протиправною щодо не зняття арешту з рухомого і нерухомого майна (номер запису про обтяження - 3751912 від 19.09.2006 року та номер запису про обтяження - 11707906 від 22.10.2015), накладеного постановами державних виконавців Котельчук Н.С. та Чиж Т.Ю. відповідно від 12.09.2006 та від 13.10.2015, в межах трьох виконавчих проваджень ВП №48941252, ВП№48942498 і ВП48942887 (зведене ВП №49048991) та не внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна про скасування запису про арешт нерухомого майна (номер запису про обтяження №69818140); зобов`язати зняти арешт з усього рухомого і нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 (номера записів про обтяження: №3751912 від 19.09.2006 та №11707906 від 22.10.2015).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2006 було засуджено до позбавлення волі із конфіскацією майна. 18.12.2012 відповідно до постанови Літинського районного суду Вінницької області від 11.12.2012 звільнився із Літинської ВК №123 Вінницької області умовно-достроково на невідбутий термін.

Крім того, в межах кримінальної справи були задоволені цивільні позови потерпілих про стягнення солідарно з засуджених моральної та матеріальної шкоди.

На виконанні у відповідача перебували три виконавчі листи Луцького міськрайонного суду №1-52/2006 від 08.06.2006 про стягнення з ОСОБА_1 та інших засуджених осіб солідарно в користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 завданих матеріальних та моральних збитків, ВП №48941252, ВП№48942498 і ВП48942887 (зведене ВП №49048991).

З відомостей заборон відчуження об`єктів нерухомого та рухомого майна позивачу стало відомо про не скасовані обтяження, зокрема, є чинними арешт нерухомого майна номер запису про обтяження - 3751912 від 19.09.2006 року та номер запису про обтяження - 11707906 від 22.10.2015, що здійснені в межах виконання виконавчих листів Луцького міськрайонного суду №1-52/2006 від 08.06.2006

Позивач вказує, що наявність у відповідних базах записів про арешт рухомого та нерухомого майна є перешкодою у реалізації права власності. При цьому відомості у Єдиному реєстрі боржників щодо позивача відсутні.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з майна боржника, проте листом від 23.06.2023 позивача повідомлено про можливість зняття арешту виключно за рішенням суду.

Вважаючи бездіяльність державного виконавця щодо реєстрації та не скасування безпідставних арештів протиправною, що також порушує права власника нерухомого майна, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами Глави 11 Розділу 2 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ КАС України, судове засідання призначено на 12:45 год. 25.07.2023. 25.07.2023 за клопотанням представника позивача в справі оголошено перерву до 12.45 год 27.07.2023.

Відповідачем відзиву на позов не подано. У заяві від 26.072023 відповідач просить розгляд справи проводити без їх участі та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Також відповідач повідомив про неможливість надати суду матеріали виконавчих проваджень, оскільки вони були знищені під час пожежі.

27.07.2023 в судове засіданні учасники справи не з`явилися. Представниками позивача та відповідача подано заяви про розгляд справи у його відсутність.

Частиною третьою статті 268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого належним чином відповідно до положень даної статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, представниками сторін подано до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2006 у справі № 30-029-05 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.28, ч.1 ст.357, ч 4 ст.28, ч.3 ст.357, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.1 ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна засудженого. Рішенням Волинського апеляційного суду від 30.05.2006 вирок Луцького міськрайонного суду від 14.03.2006 був змінений, в частині призначення покарання. ОСОБА_1 було засуджено до 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна засудженого.

18.12.2012 відповідно до постанови Літинського районного суду Вінницької області від 11.12.2012 звільнився із Літинської ВК №123 Вінницької області умовно-достроково на невідбутий термін.

Крім того, в межах кримінальної справи були задоволені цивільні позови потерпілих про стягнення солідарно з засуджених моральної та матеріальної шкоди.

Луцьким міськрайонним судом видано три виконавчі листи №1-52/2006 від 08.06.2006 про стягнення з ОСОБА_1 та інших засуджених осіб солідарно в користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 завданих матеріальних та моральних збитків.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі листи №1-52/2006 від 08.06.2006, видані Луцьким міськрайонним судом, у період з 06.10.2015 по 26.05.2016 перебували на виконанні у Ківерцівському ВДВС (ВП №48941252, ВП№48942498 і ВП48942887 (зведене ВП №49048991).

28.05.2016 вказані виконавчі провадження були завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав, визначених п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.11-12). Пізніше вони були знищені внаслідок пожежі.

У вказаних виконавчих провадженнях були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2006 та від 13.10.2015, про що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи: №3751912 від 19.09.2006 та №11707906 від 22.10.2015 про арешт нерухомого майна від 03.03.2012 арешт накладено на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою від 19.05.2021 № 257200536 (а. с. 20, 20 зворот).

В подальшому, виконавчі листи №1-52/2006 від 08.06.2006 повернуті стягувачам 26.05.2016 на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна боржника).

22.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна (за реєстраційними номерами обтяження №3751912 від 19.09.2006 та №11707906 від 22.10.2015 (а. с. 9-10).

Листом від 23.06.2023 № 26882 відповідач повідомив актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяжень та роз`яснив порядок зняття арешту з майна відповідно до статті 59 Закону № 1404-VIII (а. с. 11-13).

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що на даний час є чинним арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , за реєстраційними номерами обтяження №3751912 від 19.09.2006 та №11707906 від 22.10.2015, що підтверджується інформаційною довідкою від 23.05.2023 № 333051338 (а. с. 20).

Згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За приписами частин першої - третьої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а у частині п`ятій статті 59 цього ж Закону зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженні ВП №48941252, ВП№48942498 і ВП48942887 (зведене ВП №49048991 (на даний час вказане виконавче провадження знищено) з виконання виконавчих листів №1-52/2006 від 08.06.2006, виданих Луцьким міськрайонним судом за правилами цивільного судочинства. Зокрема, питання стосувалось задоволеного цивільного позову в межах розгляду кримінальної справи про стягнення із засуджених солідарно заподіяних матеріальних та моральних збитків.

При цьому, вказані виконавчі провадження перебували на виконанні у період з 06.10.2015 по 26.05.2016, та саме у цих виконавчих провадженнях були винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.09.2006 та від 13.10.2015, про що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні записи: №3751912 від 19.09.2006 та №11707906 від 22.10.2015.

З тексту позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що позивач не оскаржує правомірність накладення арешту на майно, проте зазначає, що оскільки виконавче провадження на даний час завершено та знищено, а питання щодо зняття арешту вирішено не було, то вказані обставини порушують права позивача як власника нерухомого майна.

При цьому також зазначив, що його звернення до адміністративного суду зумовлено тим, що позивача було засуджено до позбавлення волі із конфіскацією майна. Відповідно до висновків Великої палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 19.06.2019 у справі №383/493/18, вимоги про зняття арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

На думку суду, оскільки підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, тобто порушено його цивільні права, а позов подано щодо зняття арешту з майна боржника, який було накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчих провадженнях щодо виконання виконавчих листів №1-52/2006 від 08.06.2006, виданих Луцьким міськрайонним судом за правилами цивільного судочинства (розгляд цивільного позову в межах кримінальної справи), що даний спір також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд відхиляє доводи позивача та його представника про те, що даний спір належить розглянути за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що була застосована конфіскація майна засудженого, враховуючи наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також - Закону №1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України від 05.04.2001 № 2341-III (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1 статті 59 КК України).

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (надалі, також - КВК України) передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2006 у справі №30-025-05 в частині конфіскації майна, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (надалі, також - Закон №606-ХІV).

Частинами 1, 6 статті 24 Закону №606-ХІV передбачалося, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника передбачався статтею 50 Закону №606-ХІV.

Так, частинами 1, 2, 5 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до частин 1, 6 статті 55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Так, відповідно до вироку, винесеного 14.03.2006 Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №30 -025 -05 позивачу з врахуванням рішення апеляційного суду було призначено покарання сім років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

Враховуючи вищевказане, конфіскація майна засуджених здійснювалася у відповідності до встановленого порядку та процедури.

Тобто, при накладенні арешту на майно засудженого в частині виконання вироку суду про конфіскацію майна, такі справи підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відбув своє покарання та був умовно-достроково звільнений на невідбутий термін покарання. Вказане свідчить про те, що вирок суду від 14.03.2006 року виконаний.

При цьому жодним документом не підтверджується та обставина, що саме при виконанні конфіскації майна позивача було винесено постанови про накладення арешту на майно та внесено відповідні записи про це.

З листа відповідача від 23.06.2023 № 26882, витягів з реєстру вбачається, що на виконанні Ківерцівського ВДВС перебували виконавчі листи №1-52/2006 від 08.06.2006, видані Луцьким міськрайонним судом ВП №48941252, ВП№48942498 і ВП48942887 (зведене ВП №49048991), і спірні арешти були накладені саме в межах цих проваджень.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що саме за правилами адміністративного судочинства необхідно розглядати справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому проваджені, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних видів судочинства (зокрема, постанови від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 19.06.2019 у справі № 64/229). Проте, оскарження рішення, дії, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених у зведеному виконавчому провадженні щодо примусового виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами одного виду судочинства, має відбуватися за правилами того ж судочинства у суді, який видав виконавчий документ (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.10.2018 у справі № 707/28/17-ц, від 05.05.2020 у справі № 554/8004/16-ц).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі 658/715/16-ц, Верховний Суд зазначив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна від 03.06.2016 № 5).

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що арешт на майно боржника ОСОБА_1 було накладено у зведеному виконавчому проваджені, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних видів судочинства. Натомість, матеріали інших виконавчих проваджень, у яких позивач ОСОБА_1 був боржником, також свідчать про те, що у вказаних виконавчих проваджень відбувалося виконання рішення судів, ухвалених судами за правилами цивільного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому провадження у цій справі належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Як передбачено частинами першою, другою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету судовий збір в сумі 1073,60 грн., який сплачений квитанцією від 26.06.2023 (а.с.8).

Керуючись статтями 238, 239, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії закрити.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з бюджету судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок), сплачений згідно з квитанцією від 26.06.2023.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити, що даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.С. Денисюк