Справа № 380/258/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/258/23 пров. № А/857/9242/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року (ухвалене у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Брильовського Р.М., дата складання повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/258/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинення певних дій, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Самчук Ірина Павлівна звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін), в якому просила суд:

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати їй надбавки за кваліфікацію за період з квітня 2011 року по березень 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити їй надбавку за кваліфікацію з квітня 2011 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» 1 -й клас 8 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати їй надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі за період з квітня 2011 року по березень 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати їй із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервного стажу на шифрувальній роботі в розмірі 20% посадового окладу;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити їй надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі з квітня 2011 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі в розмірі 20% посадового окладу, з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати їй допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та серпні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін нарахувати та виплатити їй недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 року та серпні 2017 року, із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;

визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати їй із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-річної календарної військової служби;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити їй винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.01.2013 року у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити їй винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.01.2018 у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату зазначених коштів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період з квітня 2011 року по березень 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікація з квітня 2011 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» 1 -й клас 8 відсотків посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі за період з квітня 2011 року по березень 2018 року в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервного стажу на шифрувальній роботі в розмірі 20% посадового окладу.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі з квітня 2011 року по березень 2018 року у розмірі, визначеному у Додатку №25 до постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі в розмірі 20% посадового окладу, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та серпні 2017 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у червні 2016 року та серпні 2017 року, із врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-річної календарної військової служби.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.01.2013 року у розмірі 1-го посадового окладу та окладу за військовим званням.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 24.01.2018 у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) провести нарахування та виплату зазначених коштів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вважає, що судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України. Так із позовом до суду, позивач звернувся через 1 рік 4 місяці з моменту виключення зі списку особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Щодо виплати надбавки за кваліфікацію, а також виплати винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби, скаржник зазначив, що пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07 листопада 2007 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) встановлене обмеження виплати вказаної надбавки за кваліфікацію та винагороди у розмірі 50% нормативно установленого розміру. Тому підстав для виплати такої без обмеження немає.

Щодо виплати допомоги на оздоровлення без врахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 судом першої інстанції не враховано, що згідно з п. 8 Інструкції № 73 від 02.02.2016 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Судом не враховано, що пунктом 9 Інструкції №73 передбачено, що начальник (командир) органу Держприкордонслужби має право зменшувати розміри винагороди. Таким чином, винагорода немає фіксованого розміру та залежить від видатків на грошове забезпечення, а підпунктом 2 пункту 2 Інструкції передбачено лише граничний розмір такої винагороди. Отже, позовні вимоги щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення як розрахункової величини при нарахуванні та виплаті одноразових виплат щомісячної додаткової грошової винагороди визначеної Постановою №889 не підлягає задоволенню.

Крім того, апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі представника повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачу надбавки за кваліфікацію у розмірі установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпунктів 3.13.1 пункту 3.13, 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках допостанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року, однак відповідач всупереч вищезазначеним нормам права виплату позивачці надбавки за кваліфікацію здійснював у розмірі 50 % від розміру установленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07 листопада 2007 року, що свідчить про протиправність його дій у відповідній частині, а тому вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналогічно до надбавки за кваліфікацію виплата винагороди за тривалість безперервної військової служби упорядкована Інструкцією № 425, згідно з підпунктом 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ якої військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах:

- за 15 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1 посадовий оклад та оклад за військовим званням;

- за 20 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням.

Крім того суд вважав, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, а тому необхідно зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошової допомоги на оздоровлення з урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Крім того, суд дійшов висновку, що вказані виплати мають бути здійснені із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 по серпень 2021 року перебувала на військовій службі в органах Держприкордонслужби та останнє місце військової служби - Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06 серпня 2021 року № 341-ОС її було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків частини з 07 серпня 2021 року.

Відповідно до даних особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2011-2018 років їй виплачувалась щомісячно надбавка за класну кваліфікацію 4,0 % посадового окладу: у 2011 в розмірі 24,20 грн. Із січня 2012 року по листопад 2013 року припинено виплату надбавки за класну кваліфікацію. Із листопада по грудень 2013 року продовжено виплату надбавку за класну кваліфікацію 1 клас в розмірі 28,74 грн; із січня 2014 по грудень 2015 року у розмірі 15,13 грн, із січня 2016 по березень 2018 року у розмірі 24,20 грн.

Згідно з інформацією яка зазначена в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 з квітня 2011 року по квітень 2014 року надбавка за безперервний стаж на шифрувальній машині виплачувалась в розмірі 68,50 грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі. Із травня 2014 року по жовтень 2015 року припинено виплату надбавки на шифрувальні роботі. Із жовтня 2015 року по березень 2018 року надбавка за безперервний стаж на шифрувальній машині виплачувалась в розмірі 68,50 грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі.

Із огляду на архівну відомість особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2013 та 2018 роки у січні 2013 року та у січні 2018 року розмір посадового окладу становив 605,00 грн, а розмір окладу за військовим званням становив 35 грн.

Відповідно до архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2013 рік не містить інформації про виплату останній одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 15-річної безперервної військової служби у розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням (замість з законодавчо встановленого розміру 1 посадового окладу та окладу за військовим званням). Архівна відомість особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2018 рік, не містить інформації про виплату останній одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 20-річної безперервної військової служби у розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням, (замість законодавчо встановленого розміру 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо здійснення вказаних виплат у неналежному розмірі, позивач звернулася до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою, третьою, четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щодо позовних вимог позивача в частині виплати допомоги на оздоровлення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі Постанова № 899), встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Як передбачено пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженій наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 № 425 та зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за № 537/15228 (далі Інструкція № 425).

Так, п.п.3.7.1 п.3.7 Інструкції № 425 встановлено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Із архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивачки встановлено, що відповідачем виплачено їй матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5083,75 грн у червні 2016 року та 5083,75 грн у серпні 2017 року.

Як видно з особистих карток грошового забезпечення позивачки та не заперечується відповідачем, до складу грошового забезпечення, з якого позивачці здійснено обчислення допомоги на оздоровлення у червні 2016 року та серпні 2017 року не включено до складу місячного грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 889.

Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводилися нарахування позивачеві допомоги на оздоровлення відповідач посилаються на положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 № 73, відповідно до п. 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Разом з тим, згідно з п. 2 Інструкції № 73, виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.8 Інструкції № 73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

При цьому, застосовуючи вказану Інструкцію як спеціальний нормативно- правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги, суд першої інстанції вірно врахував пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Варто зауважити, що частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення необхідно застосовувати Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

10.11.2021 Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, з огляду на що суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про виплату надбавки за кваліфікацію за період 2011 - 2018 в розмірі 50 % від законодавчо встановленого розміру.

Як встановлено судом, відповідно до даних особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2011-2018 років їй виплачувалась щомісячно надбавка за класну кваліфікацію 4,0 % посадового окладу: у 2011 в розмірі 24,20 грн. Із січня 2012 року по листопад 2013 року припинено виплату надбавки за класну кваліфікацію. Із листопада по грудень 2013 року продовжено виплату надбавку за класну кваліфікацію 1 клас в розмірі 28,74 грн; із січня 2014 по грудень 2015 року у розмірі 15,13 грн, із січня 2016 по березень 2018 року у розмірі 24,20 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Так, 20.05.2008 на виконання п. 2 вказаної Постанови, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, підпунктом 3.13.1 якої встановлено, що особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачуються надбавка в таких розмірах: 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу, класна кваліфікація Майстер - 11 відсотків посадового окладу.

В силу частини другої статті 9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї Постанови.

Слід зазначити, що п.2 Постанови №1294 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядовою і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони. Службою зовнішньої розвідки. Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи), а п. 11 зазначеної постанови надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (до яких віднесена й Державна, прикордонна служба України) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядовою і начальницького складу.

Таким чином, Кабінет Міністрів України делегував, зокрема Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Одночасно, в п. 7 Постанови №1294 Кабінет Міністрів України вказав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затверджено фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

На виконання п. 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідно до якої визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (до складу якого входять й додаткові види грошового забезпечення), а також самі додаткові види грошового забезпечення, серед яких й надбавка за кваліфікацію (пункт 3.13), яка виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби України вищевказаною Інструкцією № 425 було упорядковано перелік, розмір та порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить і надбавка за кваліфікацію.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії відповідача стосовно виплати ОСОБА_1 додаткового грошового забезпечення за класну кваліфікацію у період 2011 - 2018 у розмірі 50 % від розміру, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007, тобто за 1-й клас - 4 відсотків посадового окладу; суперечить нормам законодавства, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2018 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення, а отже такі мали виплачуватися у розмірі, визначеному Урядом у Постанові №1294, зокрема в таких розмірах: І-й клас - 8 відсотків посадового окладу.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31.01.2018 у справі №808/8403/13-а.

Аналогічно до надбавки за кваліфікацію, виходячи із карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2011-2018, останній виплачено в меншому ніж належало розмірі надбавку за безперервний стаж на шифрувальній роботі.

Згідно з інформацією яка зазначена в особистих картках грошового забезпечення ОСОБА_1 з квітня 2011 року по квітень 2014 року надбавка за безперервний стаж на шифрувальній машині виплачувалась в розмірі 68,50 грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі. Із травня 2014 року по жовтень 2015 року припинено виплату надбавки на шифрувальні роботі. Із жовтня 2015 року по березень 2018 року надбавка за безперервний стаж на шифрувальній машині виплачувалась в розмірі 68,50 грн, що становить 50% від законодавчо встановленого розміру за понад 5 років безперервного стажу на шифрувальній роботі.

Одночасно, в п. 7 Постанови №1294 Кабінет Міністрів України вказав, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям; особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціальною призначення та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

На виконання п. 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, відповідно до якої визначено порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (до складу якою входять й додаткові види грошового забезпечення), а також самі додаткові види грошового забезпечення, серед яких й надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі (пункт 3.23), яка виплачується військовослужбовцям, безпосередньо зайнятим на шифрувальній роботі на штатних посадах у шифрувальних органах, згідно із затвердженим Адміністрацією Державної прикордонної служби України переліком посад військовослужбовців та працівників, безпосередньо зайнятих на шифрувальній роботі в Державній прикордонній службі України.

За безперервний стаж на шифрувальній роботі виплачується щомісячна надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі в таких розмірах:

від 1 до 3 років - 10 відсотків посадового окладу;

від 3 до 5 років - 15 відсотків посадового окладу;

понад 5 років - 20 відсотків посадового окладу.

Отже, Адміністрацією Державної прикордонної служби України вищевказаною Інструкцією № 425 було упорядковано перелік, розмір та порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, до складу яких входить і надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що дії відповідача стосовно виплати ОСОБА_1 додаткового грошового забезпечення за безперервний стаж на шифрувальній робочі у період 2011 - 2018 у розмірі 50% від розміру, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007, тобто за понад 5 років - 10 відсотків посадового окладу, суперечить нормам законодавства, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2018 упорядковано виплати додаткових видів грошовою забезпечення, а отже такі мали виплачуватися у розмірі, визначеному Урядом у Постанові № 1294, зокрема в таких розмірах за понад 5 років - 20 відсотків посадового окладу.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо виплати винагороди за тривалість безперервної служби 15- ти та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо визначеного розміру, колегія суддів зазначає наступне.

Аналогічно до надбавки за кваліфікацію, виплата винагороди за тривалість безперервної військової служби була упорядкована Інструкцією № 425.

Відповідно до підпункту 3.25.1 пункту 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років - 1, 5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням; 25 років - 2, 0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Судом встановлено, що відповідно до архівної відомості особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2013 рік не містить інформації про виплату останній одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 15-річної безперервної військової служби у розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням (замість з законодавчо встановленого розміру 1 посадового окладу та окладу за військовим званням). Архівна відомість особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2018 рік, не містить інформації про виплату останній одноразового додаткового виду грошового забезпечення - винагороду за тривалість 20-річної безперервної військової служби у розмірі 50% посадового окладу і окладу за військовим званням, (замість законодавчо встановленого розміру 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням).

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням. Тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо виплати компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати наведених вище виплат, то колегія суддів зазначає наступне.

Компенсація втрати частини доходу є спеціальним видом юридичної відповідальності, який застосовується до органу, що здійснює нарахування та виплату доходів, з метою захисту майнових інтересів громадян та є прямим правовим наслідком невиконання обов`язку щодо своєчасного нарахування та виплати особі відповідних доходів. При цьому основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

« Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.»

Враховуючи наявність факту несвоєчасної виплати позивачу належних йому коштів за період проходження нею військової служби, остання має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, колегія суддів зазначає, що компенсація втрати частини доходів за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем належних позивачу коштів, що носило триваючий характер.

Також, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав нарахування відповідного доходу, самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для здійснення виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Щодо твердження скаржника про пропуск позивачкою строку звернення до суду із заявленими позовними вимогами апеляційний суд зазначає таке.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, у цій справі позивачка звернулася до суду з позовом, в якому, зокрема, просила здійснити нарахування і виплату допомоги на оздоровлення з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди; провести перерахунок і виплату надбавку за кваліфікацію; провести перерахунок і виплату надбавки за безперервний стаж на шифрувальній роботі; провести виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби.

Втім, положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Проте, на момент звільнення позивачки з військової служби, частина другої статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної їй при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки її право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

До таких правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі № 380/258/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос