Справа № 480/3354/22
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 р. Справа № 480/3354/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/3354/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання рішення неправомірним та скасування, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2022 № 35 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку неправомірним та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання позивача за фахом в Середньому професійно-технічному училищі № 10 міста Шостка, з 01.09.1987 по 27.06.1990 та періоду роботи на заводі КП «Шосткинський казенний завод «Зірка» з 11.07.1990 по 31.12.1994 на посаді лакорозвідник;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 19 січня 2022 року вона досягла віку 50 років, а тому з урахуванням набутого стажу роботи на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці вважала, що набула право на пенсію за віком на пільгових умовах. У зв`язку із цим, 03 лютого 2022 року позивачка звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком за списком № 2. За результатом розгляду поданої заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області було прийнято рішення від 14 лютого 2022 року за №35 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного 10 річного пільгового стажу роботи. При цьому, у спірному рішенні відповідач зазначив, що згідно із статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідною умовою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 є досягнення пенсійного віку 55 років. Водночас, відповідач визнав наявність у позивачки на час звернення з заявою про призначення пенсії страхового стажу 34 роки 2 місяці 19 днів, в тому числі пільгового стажу за списком № 2 - 07 років 09 місяців 14 днів та пільгового стажу за списком №1 - 00 років 04 місяці 27 днів. При цьому, який саме період відповідачем не враховано до пільгового стажу роботи за списком №1 та списком №2, відповідач не зазначив. На переконання позивачки, протиправними є дії відповідача по неврахуванню до її пільгового стажу за Списком №2 періоду навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990 та періоду роботи з 11.07.1990 по 31.12.1994 на заводі КП ШКЗ «Зірка», оскільки підстави для зарахування цих періодів до пільгового стажу підтверджуються належним чином відповідними документами: дипломом, трудовою книжкою, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії. Позивачка вважає, що діями по визнанню за нею права на пенсію за віком на пільгових умовах лише з 55 років та незарахуванню до пільгового стажу за Списком №1 та Списком №2 періодів її роботи - відповідач позбавив її права на гарантоване Конституцією України пенсійне забезпечення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2022 № 35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання за фахом в Середньому професійно-технічному училищі № 10 міста Шостка з 01.09.1987 по 27.06.1990 та період роботи на заводі КП «Шосткинський казенний завод «Зірка» на посаді лакорозвідник з 21.09.1992 по 31.12.1994.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2022 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам діючого законодавства, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачці відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідно статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058):

- працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

- працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного пільгового стажу для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Також скаржник зазначає, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області. Тому, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повинно повторно розглядати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла віку 50 років, що підтверджується копією паспорту позивачки (а.с. 6).

06 лютого 2022 року позивачка звернулась до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком за списком №2, до якої було додано документи, які підтверджували її право на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с. 42).

14 лютого 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності було прийнято рішення від №35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на пільгових професіях для призначення пенсії за віком (а.с. 7).

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058):

- працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах;

- працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За результатом розгляду документів, доданих до заяви, врахований страховий стаж ОСОБА_1 , який становить 34 роки 2 місяці 19 днів, із них 7 років 9 місяців 14 днів пільгового стажу за Списком № 2, та 00 років 04 місяці 27 днів пільгового стажу за Списком №1. На момент звернення у позивачки відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 7).

З розрахунку стажу ОСОБА_1 убачається, що до пільгового стажу за Списком № 2 відповідач зарахував наступні періоди роботи позивача: з 11.07.1990 по 31.12.1991; з 01.01.1992 по 20.09.1992; з 23.12.1998 по 10.02.1999; з 01.05.1999 по 13.04.2003; з 01.01.2004 по 23.05.2004 (а.с. 36).

Вважаючи протиправними дії відповідача по неврахуванню до її пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990 та періоду роботи з 11.07.1990 по 31.12.1994 на заводі КП ШКЗ «Зірка», позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того що при розгляді заяви ОСОБА_1 та при прийнятті оскаржуваного рішення від 14.02.2022 № 35 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області безпідставно зазначило про необхідність досягнення пенсійного віку 55 років, протиправно не врахувало до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 період її навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990 та період її роботи на КП "ШКЗ "Зірка" з 21.09.1992 по 31.12.1994. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав зарахування позивачці до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 11.07.1990 по 20.09.1992 на посаді лакорозвідник, оскільки вказаний період зарахований до пільгового стажу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV).

Згідно із частинами першою та другою статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Процедура застосування Списків № 1 і № 2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 за № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 за N 1451/11731 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з п. 10 Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 за N 637 (надалі Порядок № 637).

Пунктами 1, 3 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку № 637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 20 липня 1993 року №58 зазначено, що у графі З розділу «Відомості про роботу» трудової книжки робиться запис, що підтверджує право на пенсію, на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць (має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення). Показники, зазначені у цих Списках, обов`язково повинні бути підтверджені в карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватися в дужках.

Як убачається із трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , зокрема із записів, які зроблені КП «Шосткинський казенний завод «Зірка», а саме: Запис №1, навчання в СПТУ-10 м.Шостка з 01.09.1987 року по 27.06.1990 року (диплом); Запис №2 від 11.07.1990р., Прийнята в цех №9 лакорозвідником 4 розряду (Наказ №915 від 04.07.1990 року); Запис №3 від 23.12.1998р., У зв`язку із створенням виробництва по виготовленню електроізоляційних матеріалів та пластмас на основі фенолу - лакорозвідник з розряду вілянки виготовлення електроізоляційних матеріалів (Список №2 розділ XV шифр 2160000а-13359) (Розпорядження №75 від 23.12.1998р.); Запис №4 від 01.05.1999р., Переведена у виробництво електроізоляційних матеріалів контролером 4-го розряду (Розпорядження №32 від 22.04.1999р.); Запис №5 з 14.04.2003р. по 30.04.2003р. переведена апаратником приготовлення зв`язувальних дільниці виготовлення пластмас на основі фенолу (Наказ №274 від 14.04.2003р.); Запис №7 від 01.11.2006р. переведена контролером у виробництві електроізоляційних матеріалів (з повним робочим днем, пільговий пенсійний список №2, розділ XV підрозділ 15А-ЗД (наказ №464 від 04.10.2004р.); Запис №8 від 24.02.2011р. Звільнена у зв`язку із скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України (Наказ №174к від 23.02.2011р.) (а.с. 8-11).

Водночас, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яка видана КП ШКЗ «Зірка» від 24.01.2022 №8 за період роботи з 11.07.1990 по 31.12.1994 на посаді лакорозвідник - підтверджується зайнятість ОСОБА_1 повний робочий день на роботах у технологічному процесі виробництва електроізоляційних матеріалів (цех №9), що передбачена Списком №2 розділ XV підрозділ а, код КП 21206000а-13355. Дана довідка видана на підставі особової картки форми №ФТ-2, наказу про результати атестації робочого місця №411 від 29.09.1994 (а.с. 15).

Отже, в період з 11.07.1990 по 31.12.1994 ОСОБА_1 працювала на посаді лакорозвідник на заводі КП ШКЗ «Зірка», однак роботодавцем не була вчасно проведена атестація робочого місця (професії).

З матеріалів справи убачається, що Наказом про затвердження переліку професій та посад, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення від 29.09.1994 року за № 411 - на Шосткинському заводі «Зірка» вперше була проведена атестація робочих місць та професій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (а.с. 12).

Згідно з п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку (пункт 4.3 Порядку № 383).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, позивачка має право на зарахування періоду роботи на заводі КП «Шосткинський казенний завод «Зірка» з 11.07.1990 по 31.12.1994 на посаді лакорозвідник до пільгового стажу за Списком № 2.

Крім того, розрахунком стажу ОСОБА_1 підтверджується, що частина спірного періоду, а саме з 11.07.1990 по 20.09.1992 була врахована відповідачем до пільгового стажу за Списком № 2 (а.с. 36), а отже в цій частині позовних вимог права позивачки не порушені.

Щодо неврахування відповідачем до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 періоду її навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із записів у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 , Казенним підприємством Шосткинський казенний завод «Зірка» внесено наступні записи, а саме: Запис №1 - навчання в СПТУ-10 м.Шостка з 01.09.1987 року по 27.06.1990 року (диплом); Запис №2 від 11.07.1990р., Прийнята в цех № 9 лакорозвідником 4 розряду (Наказ №915 від 04.07.1990 року).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 . Середнім професійно-технічним училищем №10 міста Шостка, 01.09.1987 позивачка вступила та 27 червня 1990 року закінчила даний навчальний заклад за спеціальністю лаборант хімічного аналізу (а.с. 24).

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закон № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 38 Закону України, від 10.02.1998, №103/98-ВР "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (в редакції, чинній на день звернення із заявою про призначення пенсії) визначено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що необхідними умовами для зарахування до пільгового стажу часу навчання в професійно-технічному навчальному закладі є те, що перерва між днем закінчення навчання та днем зарахування на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та те, що після; закінчення навчання особа повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю.

Як убачається із записів у трудовій книжці та дипломі позивачки, ОСОБА_1 закінчила навчання 27 червня 1990 року, а до роботи за спеціальністю приступила вже 11 липня 1990 року, тобто через 14 днів після закінчення навчання.

Отже, у розумінні вищенаведених правових норм, ОСОБА_1 має право на зарахування до її пільгового стажу за Списком № 2 часу навчання за фахом з 01.09.1987 по 27.06.1990.

Щодо посилання в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.02.2022 № 35 на норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 р. № 2148-VIII, доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (в подальшому - Закон № 1058-ІV), розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114, відповідно до якого, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (в подальшому - Закон № 1788-XII), право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Проте, згідно з п. "б" ст. 13 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Не зважаючи на те, що норми вищезазначених законів регулюють одні й ті самі правовідносини, вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у даних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 по зразковій справі № 360/3611/20, зміненому з мотивів та в решті залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді заяви ОСОБА_1 та при прийнятті оскаржуваного рішення від 14.02.2022 № 35 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області безпідставно зазначило про необхідність досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку 55 років, протиправно не враховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період її навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990 та період її роботи на КП "ШКЗ "Зірка" з 21.09.1992 по 31.12.1994.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області, а отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повинно повторно розглядати заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною частини першої статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка зверталась із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Після реєстрації звернення в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області обробка заяви позивачки пройшла за принципом екстериторіальності та була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, в подальшому останнім прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Отже, з огляду на приписи зазначених норм, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію позивачу, є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Колегія суддів зазначає, що оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області не приймалось рішення по суті заяви позивачки, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивачки.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 слід визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.02.2022 № 35; зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до пільгового стажу за Списком № 2 період навчання з 01.09.1987 по 27.06.1990 та період роботи з 21.09.1992 по 31.12.1994 на посаді лакорозвідник; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 13 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, всебічно дослідив наявні докази у справі, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 по справі № 480/3354/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова