Справа № 420/12238/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Херсонській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління ПФУ від 31.03.2023 року за №04 в частині неврахування до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р. та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р.;

зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 27.03.2023 року у розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Державної судової адміністрації України вих.№565/23-вих від 22.03.2023р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 16.03.2023 року стаж роботи Позивача складає 40 років 08 місяців 15 днів. Рішенням Центрального об`єднаного управління ПФУ від 31.03.2023 року за №04 Позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання починаючи з 27.03.2023р. по 20.10.2024р. та з 21.10.2024р. і довічно, як судді у відставці, у розмірі 129273, 00 грн., відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII, тобто в розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням стажу роботи позивача лише на посаді судді 36 років та 3 місяці. Відповідно до змісту вищевказаного рішення відповідача вбачається, що пенсійним органом застосовано порядок обчислення щомісячного довічного грошового втримання судді у відставці, визначений частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII, відповідно до якого, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Застосування даної норми Закону № № 1402-VIII позивачем - не оспорюється.

Проте, за твердження позивача, необґрунтованими є дії пенсійного органу щодо встановлення позивачу розміру відсотку щомісячного грошового утримання судді у відставці - 82% суддівської винагороди судді. Пенсійним органом, всупереч чинним положенням законодавства України, до стажу роботи судді, який дає позивачу право на отримання довічного грошового утримання, зараховано лише стаж на посаді судді в судах колишнього СРСР та України, який за період з 21.11.1986 р. по 16.03.2023 р. становить 36 роки 3 місяці 27 днів. Водночас, відповідачем безпідставно не враховано до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, календарний період проходження строкової військової служби з 15.05.1979 р. по 06.05.1981р., що становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., що становить 2 роки 5 місяців. Тобто, пенсійний орган, обчислюючи грошове утримання позивача на підставі розрахунку (довідки) від 16.03.2023 року, не врахував до стажу роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, 4 роки 4 місяця 21 день, протиправно позбавивши позивача 8% довічного грошового утримання судді у відставці щомісячно, яке сумарно повинно становити 90% (82% + 8%) суддівської винагороди судді.

Така бездіяльність відповідача, на переконання позивача, не відповідає вимогам законодавства та є протиправною.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначає що вимоги заявлені позивачем є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача вказує, що до стажу роботи судді зараховується робота на посадах, визначених ст. 137 Закону №1402-УІІІ, а саме на посадах: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Представник відповідача зазначає, що спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. «Суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402-VІІІ. Натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402-VІІІ) відповідно до положень п.1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402-VІІІ. Статтями 69 та 13 Закону №1402-VІІІ не передбачено зарахування періоду робити помічником прокуратури та половину періоду навчання у вищому навчальному закладі саме до стажу роботи на посаді судді. Згідно із абз. 1 п. 25 Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має судця, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 по справі №1-15/2018(4086/16) вказаний вище пункт визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до п. 3 ст. 142 розділу X Закону України «Про судоустрій і статус судців» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судці у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. Частиною 2 п. 25 Прикінцевих положень Закону №1402 передбачено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного закону. Страховий стаж позивача на посаді судді складає повних 36 років 3 місяці 27 днів. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 82% суддівської винагороди.

Враховуючи вищевикладене, на переконання представника відповідача, відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90%.

Також представник відповідача зазначає, що оскільки чинним Законом №1402 передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, отже відсутні правові підставу для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання: розміру щомісячної суддівської винагороди за Законом №1402, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI. Враховуючи викладене, з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання позивача розраховується за нормами Закону №1402, у т. ч. порядок визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, - враховуючи положення ч. З ст. 142 Закону №1402. Отже підстави для задоволення позовних вимог про зарахування періодів проходження строкової військової служби з 15.05.1979 р. по 06.05.1981р. та половина строку навчання у вищому половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р. до стажу на посадах судді та в частині проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% місячної суддівської винагороди судді з 27.03.2023 року - відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що такий висновок відповідача не ґрунтується на положеннях Закону та не відповідає критеріям загальнообов`язкових гарантій, передбачених Конституцією України, та не відповідає правовим висновкам Європейського суду з прав людини щодо неможливості звуження (скасування чи погіршення) прав людини шляхом визнання Законів України такими, що втратили чинність, внесення змін і доповнень до них, чи то прийняття нових нормативно-правових актів. Відповідач, застосовуючи до спірних правовідносин невірний нормативно-правовий акт, фактично допустив звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод шляхом скасування або обмеження наданих державою соціальних прав, гарантій, пільг, компенсацій, які були встановлені Законами України під час призначення (обрання) позивача на посаду судді.

Позивач не погоджується з викладеними у відзиві на позовну заяву доводами відповідача, а також не погоджується з обставинами, викладеними у відзиві та правовою оцінкою, наданою відповідачем у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 27.03.2023 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з даними розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , за підписом голови Малиновського районного суду с. Одеси Володимира Гуревського, стаж позивача становить 40 років 08 місяців 15 днів, зокрема:

- служба в радянській армії з 15.05.1979 до 06.05.1981 01 р. 11 міс. 21 д.;

- навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова з 01.09.1981 до 01.07.1986 2 р. 05 міс. 00 д.;

- в.о. судді Іллічівського районного народного суду м. Одеси з 21.11.1986 до 21.06.1987 07 міс.;

- суддя Іллічівського районного народного суду м. Одеси, суддя Іллічівського районного суду м. Одеси, суддя Малиновського районного суду м. Одеси з 22.06.1987 до 16.03.2023 35 р. 08 міс. 24 д.

Вказані періоди також підтверджуються: військовим квитком ВЧ № НОМЕР_1 ; дипломом Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова від 28.06.1986 серії НОМЕР_2 ; трудовою книжкою від 01.07.1986 серії НОМЕР_3 .

З 27.03.2023 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди.

Відповідно до розрахунку стажу, складеного відповідачем загальний стаж складає 45 р. 11 міс. 24 дн.:

з 01.09.1976 по 24.02.1979 навчання у вищих/середніх НЗ 2 р. 5 міс. 24 д.;

з 02.04.1979 по 26.04.1979 25 д.;

з 15.05.1979 по 06.05.1981 військова служба строкова 1 р. 11 міс. 22 д.;

з 01.09.1981 по 26.06.1986 навчання у вищих/середніх НЗ 4 р. 9 міс. 26 д.;

з 01.08.1986 по 20.11.1986 3 міс. 20 д.;

з 21.11.1986 по 21.06.1987 трудова діяльність судді 7 міс. 1 д.;

з 22.06.1987 по 31.12.2003 трудова діяльність судді 16 р. 6 міс. 10 д.;

з 01.01.2004 по 16.03.2023 трудова діяльність судді 19 р. 2 міс. 16 д.;

в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання суддями:

судді 36 р. 3 міс. 27 д.

Вважаючи дії відповідача щодо неврахування до стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р. та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р. протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною сьомою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII ) передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІІ встановлено щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2862-XII «Про статус суддів» (із змінами, внесеними Законом від 24 лютого 1994 року № 4015-12) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.

Вказана позиція суду також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач має право на зарахування до його стажу період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р., становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., становить 2 роки 5 місяців.

Слід зазначити, що загальний стаж Граніна для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону № 1402-VIII складає повних 40 років.

Стосовно визначення відсотку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суд зазначає таке.

Як вбачається з рішення перерахунку пенсії позивача від 31.03.2023 № 04, з 27.03.2023 основний розмір його пенсії від середнього заробітку становить 129273,00 грн. та обчислено таку в розмірі 82%.

Відтак, судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 40 років 8 місяців 15 днів, а отже дії відповідача із визначення його стажу в кількості 36 років 3 місяці 27 днів є протиправним та необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, стаж позивача на посаді судді становить 40 років 8 місяців 15 днів, та розмір її довічного грошового утримання повинен складати 90% суддівської винагороди (50% + 20% (20 відпрацьованих років понад 20 років х 2%), обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому суд зазначає, що визначення відсоткового розміру (82%) було незаконно обраховано відповідачем, виходячи із визначення суддівського стажу позивача 40 років.

Суд зазначає, що законодавство не розмежовує поняття «суддівський стаж» в розрізі його правозастосування (чи то при звільненні, чи то при обрахунку суми «щомісячного довічного утримання»).

Разом з тим, з адміністративного позову вбачається, що позивач фактично не погоджується з прийнятим відповідачем рішенням саме в частині не зарахування до стажу період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р., становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., становить 2 роки 5 місяців та урахування відсотку 82 суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до виплати щомісячного довічного грошового утримання у невідповідному розмірі.

Таким чином, порушені права позивача підлягають відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним та скасування рішення від 31.03.2023 року за №04 в частині визначення страхового стажу судді без урахування період проходження строкової військової служби з 15.05.1979 р. по 06.05.1981р., який становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., який становить 2 роки 5 місяців та в частині обрахунку розміру щомісячного грошового утримання судді із загального відсотка від суддівської винагороди.

Отже, з урахуванням ч.2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту, яким буде відновлено право позивача, є зобов`язання відповідача прийняти рішення про зарахування до страхового стажу судді ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р., який становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., який становить 2 роки 5 місяців та визначення розміру загального відсотку від суддівської винагороди на рівні 90%, з проведенням відповідного перерахунку та виплатою суми щомісячного грошового утримання з урахуванням раніше виплачених сум з 27.03.2023 року (з дати призначення довідного грошового утримання).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Судові втрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління ПФУ від 31.03.2023 року за №04 в частині неврахування до стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р. та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу до роботи на посаді судді додатково період проходження строкової військової служби з 15.05.1979р. по 06.05.1981р., який становить 1 рік 11 місяців 21 день та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1981р. по 26.06.1986р., який становить 2 роки 5 місяців та збільшити відсотковий розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 8%, а саме з 82% до 90%.

Зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 27.03.2023 року у розмірі 90% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Державної судової адміністрації України вих.№565/23-вих від 22.03.2023р. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83)

Суддя П.П. Марин