Справа № 200/2645/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2023-07-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року Справа№200/2645/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2023 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що подана адвокатом Холостенком Олексієм Васильовичем, з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльністю позивача щодо невиконання перерахунку пенсійного забезпечення позивача з 03.03.2021 з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 03.03.2021:

- з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I, з урахуванням довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі;

- з урахуванням Архівної довідки о заробітній платі для нарахування пенсії від 26.05.2016 видана м. Ясинувата про заробітну плату на підприємстві (російською мовою: Ясиноватское шахтостроймонтажное управление №3 треста Донецкшахтостроймонтаж).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судового рішення позивачу призначено пенсію з урахуванням періодів роботи в районах Крайньої Півночі та у Ясинуватському шахтобудмонтажному управленні №3 треста Донецкшахтобудмонтаж. Проте, заробітна плата за ці періоди роботи не урахована при визначенні розміру пенсії з посиланням на те, що довідка про заробітну плату щодо періоду роботи у Ясинуватському шахтобудмонтажному управленні №3 треста Донецкшахтобудмонтаж, видана органами з території, які непідконтрольні українській владі. Позивач вказав, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, та сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, не можуть бути підставою для відмови в урахуванні даних, зазначених у поданих документах. Позивач просив застосувати загальні принципи Намбійські винятки, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЧ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Також представник позивач вказав, що відповідачем протиправно не урахована заробітна плата за період роботи в районах Крайньої Півночі з посиланням на рішення суду, оскільки в судовому рішенні суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для врахування заробітної плати з урахуванням районного коефіцієнту та північних надбавок, а не заробітної плати за цей період взагалі.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов в якому вказав, що позивачеві призначено пенсію на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 №200/8167/21, судове рішення виконано в межах нормативно правової бази та у відповідності до рішення суду в повному обсязі. Відповідач вказав, що відповідно до рішення суду, неврахування при призначенні пенсії довідок про заробітну плату з урахуванням районних коефіцієнтів та надбавок правомірна та така, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Стосовно не зарахування архівної довідки про заробітну плату щодо періоду роботи у Ясинуватському шахтобудмонтажному управленні №3 треста Донецкшахтобудмонтаж відповідачем пояснення не надані.

При цьому відповідач вважає, що пропущений строк звернення до суду, не підтверджено позивачем жодними доказами.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 16.06.2023 позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали суду представник позивача надав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 28.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про поновлення строку звернення до суду вирішити під час розгляду справи, витребувано у відповідача докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 у справі №200/8167/21, що набрало законної сили відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022, вирішено, зокрема зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 862 від 26.05.2021 про призначення пенсії, з урахуванням правових оцінок, наданих судом у даному рішенні про те, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 04.01.1982 року по 03.06.1994 рік в Ясинуватському шахтобудмонтажному управлінні № 3 тресту Донецкшахтобудмонтаж та періоди роботи у районах Крайньої Півночі - з 26.04.1994 року по 05.03.1996 року та з 05.11.2003 року до 25.04.2005 року - у АООТ Сибкомплектмонтаж, з 06.03.1996 року до 21.05.1998 року - у ТОВ Спецгазсервис, з 22.05.1998 року до 03.11.2003 року та з 29.08.2005 року до 15.11.2005 року - у ЗАТ Газстройресурс, а також, з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік, з 19.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 року, з 19.10.2016 року по 23.06.2017 року, з 09.08.2017 року по 23.11.2018 року в ООО Уренгойгорстроймонтаж та з 11.12.2018 року по 20.05.2019 року і з 21.05.2019 року до 18.05.2021 року - у ТОВ ГазАртСтрой.

При цьому у вказаному рішенні суд дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо відмови врахувати довідки про заробітну плату позивача з урахуванням районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі з 26.04.1994 року по 25.04.2005 рік, з 29.08.2005 року по 15.11.2005 рік; з 23.01.2006 року по 15.04.2014 рік; з 1.04.2014 року по 26.03.2015 рік; з 16.07.2015 року по 14.09.2016 рік; з 15.09.2016 року по 11.10.2016 рік; з 19.10.2016 року по 23.06.2017 рік; з 09.08.2017 року по 23.11.2018 рік; з 11.12.2018 року по 20.05.2019 рік; з 21.05.2019 року по 18.05.2021 рік, є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

Згідно з рішенням №56, що надане відповідачем, ОСОБА_1 призначено пенсію за рішенням суду з 03.03.2021 по довічно.

На адвокатський запит від 15.08.2022, відповідач листом від 16.08.2022 повідомив адвоката позивача про виконання рішення суду у справі №200/8167/21 в повному обсязі, а також повідомлено проте, що пенсія ОСОБА_1 обчислена без врахування заробітної плати, і відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Звернення до суду в межах адміністративної справи №200/8167/21 з клопотанням про встановлення судового контролю, про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень не призвели до обрахунку розміру пенсії позивача з урахуванням заробітної плати, що змусило позивача повторно звернутися до суду з даним позовом.

Уважаючи, що відповідачем протиправно обчислено розмір пенсії без урахування заробітної плати за період трудової діяльності, адвокат позивача звернувся до суду з даним позовом.

Стосовно строку звернення до суду.

Так, на виконання ухвали про залишення позову без руху адвокатом позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якого зазначено, що рішення суду у справі №200/8167/21 добровільно відповідачем не виконувалося, що змусило адвоката вживати додаткові заходи, а саме: звертатися із заявою про встановлення судового контролю, про накладення штрафу, подання апеляційної скарги на ухвалу про відмову у задоволенні заяви про накладення штрафу.

Представник позивача вказав, що тільки після прийняття Першим апеляційним адміністративним судом постанови від 25.04.2023, позивач впевнився, що порушене ним питання про перерахунок та виплату пенсії з 03.03.2021 з урахуванням довідок про заробітну плату можливо вирішити виключно в межах іншого позовного провадження.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі Іліан проти Туреччини вказано, що правило встановлення обмежень до суду з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.

Так, судом встановлено, що пенсія позивачеві призначена на виконання рішення суду у справі №200/8167/21, при цьому ухвалою суду від 30.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення. У вказаній ухвалі суд зазначив про відсутність підстав для встановлення судового контролю та накладення штрафу у зв`язку з неврахуванням пенсійним фондом довідок про заробітну плату, оскільки в цій частині позовних вимог було відмовлено. Представник позивача оскаржив ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку та після прийняття постанови судом апеляційної інстанції 25.04.2023, звернувся до суду з даним позовом.

Суд, ураховуючи вживання представником позивача активних заходів для вирішення спору в межах справи № 200/8167/21, дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом поважними та наявність підстав для його поновлення.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацами 1, 4, 5 частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Так, метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Відповідно до частини 2, 3 статті 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії. Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Відповідно до статті 3 Угоди всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом РФ про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи РФ відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства РФ.

Аналогічні положення закріплені і в частині 3 статті 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 № 1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Відповідно до статті 66 Закону «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Наведена законодавча норма встановлює порядок зарахування стажу роботи в районах Крайньої Півночі, а не розмір заробітної плати при розрахунку пенсії.

При цьому частиною 3 статті 96 Закону «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Аналіз наведених вище норм дає підставі для висновку про те, що пенсія за час роботи в районах Крайньої Півночі обчислюється з урахуванням заробітної плати, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами.

Проте, при обрахунку розміру пенсії позивача пенсійним органом не урахована заробітна плата, зокрема за час роботи в районах Крайньої Півночі.

Так в матеріалах справи наявні копії довідок про заробітну плату: архівна довідка від 04.07.2017 №С-3096, довідка №34 від 20.05.2014 року про заробітну плату, яка видана (рос. мовою: ООО Спецгазсервис); довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1046 від 12.04.2021, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії № 1045 від 12.04.2021.

Суд дослідив матеріали справи та зазначає, що зазначені довідки про заробітну плату видані за періоди роботи які зараховані до страхового стажу позивача.

Відповідно до п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014) довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за загальним правилом підставою для проведення розрахунку пенсії є документи про нарахування заробітної плати. Видача довідок про заробітну плату проводиться підприємством, відповідно до первинних документів за нормативними документами, які дійсні на момент видачі довідки.

Суд зазначає, що надані позивачем довідки є належним та достовірним доказом, оскільки вони містять всі необхідні дані для врахування відомостей зазначених у них, а саме містять суму заробітної плати, печатку підприємства та підпис відповідальних осіб, також є записи, що довідки видані на підставі первинних документів (особових рахунків) та зазначено про утримання відповідних внесків із заробітної плати до органів Пенсійного фонду рф.

При цьому відповідачем надано копію запиту щодо перевірки заробітної плати позивача в ООО «ГазАртСтрой» (рос. мов.) та акт документальної перевірки, яким підтверджується заробітна плата ОСОБА_2 за період роботи з 19.10.2016 по 23.06.2017 та з 09.08.2017 по 23.11.2018.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що відповідачем протиправно не ураховано заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи в районах Крайньої Півночі.

Стосовно не урахування архівної довідки про заробітну плату від 26.05.2016, що видана архівною установою на тимчасово непідконтрольній території України.

Так, зазначена довідка видана щодо періоду роботи позивача у Ясиноватскому шахтобудмонтажному управленнні №3 треста Донецькшахтобудмонтаж з 04.01.1982 по 03.06.1994, який зарахований до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2.10 розділу II Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги вищевказаних нормативно-правових актів та додано до заяви про перерахунок пенсії довідку про заробітну плату для обчислення пенсії, в якій зазначено назви первинних документів, на підставі яких її видано.

Однак відповідач не врахував цю довідку про заробітну плату.

В 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З вищевикладеного слідує, що законодавцем встановлено заборону на використання тільки тих документів, що видані органами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законодавством України.

Так, архівна установа, що видана довідку про заробітну плату від 26.05.2016 №01-08-1976-1 знаходиться у м. Ясинувата Донецької області - на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі.

Проте суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж у Ясиноватскому шахтобудмонтажному управленнні №3 треста Донецькшахтостроймонтаж» у період 1982 - 1994 роки, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач мав враховувати інформацію у наданій позивачем довідці.

Отже, суд погоджується з твердженнями представника позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не ураховано архівну довідку про заробітну плату від 26.05.2016.

На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 03.03.2021 (з дня призначення пенсії) з урахуванням наданих довідок про заробітну плату та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми Закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями частини 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Представником позивача до суду надано копію договору №12 про надання правової допомоги від 22.06.2021 за умовами якого розмір і порядок оплати гонорару адвокату визначається угодою сторін у фіксованій сумі і визначається у додатковій угоді до даного договору; копію додаткової угоди №2 від 01.06.2023 до договору №12 від 22.06.2021 відповідно до якої гонорар Адвоката визначається у розмірі 20000 грн. але не більше визначеного розміру за рішенням суду, оплата гонорару за цим Договором за надання правової допомоги проводиться Клієнтом впродовж трьох днів після набрання рішення суду чинності; ордер та свідоцтво адвоката.

Ураховуючи складність справи та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Суд ураховує, що представником позивача за договором виконано роботу з надання правової допомоги: підготовку та направлення позовної заяви, але суд вважає, що розмір суми витрат на правничу допомогу є не співмірним із складністю цієї справи.

Ураховуючи викладене вище, суд вважає спів мірною у цій справі компенсацією вартості витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Таким чином, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 858,88 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., що у сумі складає 3858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та довідки про заробітну плату від 26.05.2016 щодо періоду роботи у Ясиноватскому шахтобудмонтадному управлінні №3 тресту Донецкшахтобудмонтаж.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, б. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 03.03.2021 з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 з урахуванням частини третьої статті 96 Закону Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР № 1480-I, з урахуванням довідок про заробітну плату позивача без урахування районних коефіцієнтів та надбавок за період його роботи на Крайній Півночі та з урахуванням архівної довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 26.05.2016 №01-08-1976-1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, б. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 3858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв