Справа № 420/20192/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/20192/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року, прийняте у складі суду судді Левчук О.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 07 листопада 2015 р. по 29.09.2017 року включно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 28.09.2017 р. по 28.09.2021 р. відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р.

Постановою Верховного Суду від 16 лютого 2023 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2022 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року у розмірі 29560,50 грн. (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень 50 копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, наявним у справі доказам, поданим відповідачем, не надано належної оцінки, а висновки суду прямо суперечать обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повинен був врахувати, що розмір до стягнення який дорівнює середньому заробітку за весь час затримки належних до виплати при звільненні коштів за період 28.09.2017-28.09.2021 з урахуванням істотності цієї частки (2944,03 грн. індексація за період 07.11.2015 р. по 29.09.2017 р.) порівно із середнім заробітком та іншими обставинами справи є очевидно неадекватним, у зв`язку із чим суд повинен був зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові. Апелянт вважає що в основу рішення по справі №420/20192/21 повинна була бути покладена індексація за увесь час затримки остаточного розрахунку ОСОБА_1 , а сума 29560,50 грн. яка було розрахована судом першої інстанції як компенсація позивачу за недоплату його порівняно несуттєвої складової частини є очевидно неспівмірною.

Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та наказом від 26 вересня 2017 року № 1545 о/с був звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) з 29.09.2017 року (а.с. 13, 153).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року по справі № 420/9385/21, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 29.09.2017; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 по 29.09.2017.

Платіжним дорученням від 27.09.2021 року № 51415, на виконання рішення суду по справі № 420/9385/21, ОСОБА_1 29.09.2021 року виплачено грошові кошти у розмірі 2944,03 грн. (а.с. 34).

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 року по 29.09.2021 року (а.с. 15-16).

12 жовтня 2021 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області листом № 14/Г-995 надано відповідь та повідомлено, що ЗУ «Про Національну поліцію», постановою КМУ № 988, наказом МВС України № 260, кошторисом ГУНП в Одеській області видати на виплату середньомісячного грошового забезпечення за час затримки не передбачені (а.с. 17).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку (з 30 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року) становить 492 675,12 грн. (1459 днів х 337,68 грн.), що значно перевищує розмір несвоєчасно виплаченої суми грошового забезпечення на виконання рішення суду. Враховуючи викладене, судом першої інстанції було застосовано критерії зменшення розміру середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року по справі № 806/2473/18, та з урахуванням істотності частки компенсації простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку 0,60 % встановлено, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить 29560,50 грн.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

При цьому, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З вищевикладеного слідує, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому, оскільки позивача, ОСОБА_1 , звільнено зі служби в поліції згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 26.09. 2017 року № 1545 о/с, саме на Головне управління Національної поліції в Одеській області покладено обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, в тому числі за неналежне виконання такого обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію з 29 вересня 2017 року (а.с. 13).

В той же час, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення суду виплачена лише 29.09.2021 року, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, період з 30 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року є періодом затримки Головним управлінням Національної поліції в Одеській області розрахунку при звільнені ОСОБА_1 .

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Визначаючись із розміром середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженні Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Положеннями Порядку №260, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного поліцейському за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для поліцейських.

Відповідно до довідки управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області вих. № 797 від 12.10.2021 року, ОСОБА_1 у серпні 2017 року відпрацював 31 робочий день та йому нарахована заробітна плата 10302,55 грн., у вересні 2017 року відпрацював 29 робочих днів та йому нарахована заробітна плата 9958,84 грн. середньоденна заробітна плата складає 337,68 грн. (а.с. 18).

Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку (з 30 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року) становить 492 675,12 грн. (1459 днів х 337,68 грн.) та значно перевищує розмір несвоєчасно виплаченої суми грошового забезпечення на виконання рішення суду.

Водночас, суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, відповідно яких синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року (справа №825/1732/17 )

Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року по справі № 806/2473/18 висловив правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку та навів алгоритм розрахунку істотної частки складових.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно застосував критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Так судом встановлено, що при розмірі невчасно виплаченої грошової компенсації індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 2944,03 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку складає 492675,12 грн., що значно перевищує розмір невчасно виплаченої суми за судовим рішенням.

При цьому істотність частки складової грошової допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 2944,03 грн. / 492 675,12 грн. * 100% = 0,60%.

Із наведеного слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку з врахуванням принципу співмірності становить 2956,05 грн. (492675,12 грн. х 0,6%), а не 29560,50 грн., як помилково зазначено судом першої інстанції внаслідок невірного математичного розрахунку.

Згідно положень ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, проте помилково визначено розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване судове рішення, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення суду у відповідній редакції, а в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року у розмірі 2956,05 грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість гривень п`ять копійок), з урахуванням обов`язкових відрахувань»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: Л.Є. Зуєва