Справа № 240/2044/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/2044/23

категорія 109010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом, в якому просить:

- визнати відмову виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області у вирішенні питання щодо виділення йому, інваліду 3 групи із захворюваннями опорно - рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання по АДРЕСА_1 неправомірною;

- зобов`язати виконавчий комітет Бердичівської міської ради переглянути рішення щодо виділення йому інваліду 3 групи із захворюваннями опорно-рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Аргументуючи заявлені до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (далі - відповідач) позовні вимоги зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання дозволу на тимчасове улаштування гаража поблизу свого проживання по АДРЕСА_1 , втім у задоволенні поданих заяв з різних підстав відмовлено. З отриманими відмовами позивач не погоджується, вважає, що такі суперечать положенням встановленим Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а також не відповідають реальним обставинам та демонструють зневажливе та цинічне ставлення не тільки до осіб з інвалідністю, але і до прийнятих своїх попередніх рішень.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.03.2023 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк, для подання відзиву на позов.

27.04.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що згідно плану зонування території міста Бердичева не передбачено використання земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів по АДРЕСА_1 , а тому відповідь заявнику надана правомірно.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду № 01-36-В від 12.06.2023 (у період з 03.07.2023 до 21.07.2023), суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, тому розгляд даної справи судом відкладався.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 , є інвалідом 3 групи із захворюваннями опорно - рухового апарату.

26 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення місця для встановлення тимчасового металевого гаража близько адреси свого проживання по АДРЕСА_1 .

У відповідь на заяву, відповідач листом №М-315 від 26 березня повідомив позивача про можливість виділення земельної ділянки під будівництво гаража при дотриманні вимог чинної містобудівної документації на місцевому рівні, державних будівельних норм, стандартів і правил з урахуванням санітарних та протипожежних норм, а також збереження існуючого благоустрою.

Як пояснив позивач, під час особистого прийому посадовими особами відповідача йому роз`яснено перелік державних, комунальних та приватних організацій, установ та підприємств, з якими йому необхідно погодити та отримати дозвіл на установку металевого гаражу біля свого будинку.

З метою виконання та дотримання певних процедур позивач отримав погодження місця установки тимчасового металевого гаража за адресою; АДРЕСА_2 від Міського комунального підприємства "Бердичівкомунсервіс", Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7, Бердичівського РЕМ AT "Житомиробленерго", Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Бердичівської міської ради, Комунального підприємства «Бердичівський водоканал», Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» та Aкціонерного товариства газорозподільної системи Житомиргазу, про що свідчить копія викопіювання з топографо-геодезичного плану міста Бердичева М-1:500 станом на 2008 рік по АДРЕСА_2 з відмітками про погодження вищевказаними підприємствами, організаціями та установами.

16 серпня 2022 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виділення йому, як інваліду опорно-рухового апарату земельної ділянки для встановлення металевого гаража поблизу місця його проживання.

За результатами розгляду поданої заяви, позивач отримав лист за № М-1274 від 31.08.2022, яким відповідач відмовив у виділенні йому місця для встановлення металевого гаражу поблизу його місяця проживання, посилаючись на рішенням Бердичівської міської ради від 26.02.2018 № 577, яким не передбачено використання для будівництва індивідуальних гаражів земельної ділянки, що розташована по вулиці Паризької Комуни. Разом з тим позивачу наголошено, що положення Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Земельного кодексу України не містять винятків для осіб з інвалідністю.

З отриманим рішенням відповідача позивач не погоджується, вважає таке упередженим, неправомірним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1 ст.28 Конвенції про права осіб з інвалідністю Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності.

Після ратифікації Україною Конвенції ООН про права інвалідів держава взяла на себе відповідні зобов`язання щодо забезпечення, захисту та реалізації прав осіб з інвалідністю.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону № 875-XII передбачено, що особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ч.1 ст. 2 Закону № 875-XII).

За змістом ст.4 Закону № 875-XII діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров`я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Статтею 1 Закону України "Про землеустрій" № 858-IV від 22 травня 2003 року (далі - Закон № 858-IV) визначено, що документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) надано визначення деяким поняттям, зокрема: містобудівна документації - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту (п.2 ч.1 ст.1 Закон № 3038-VI).

Відповідно до статті 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, суб`єктами права власності на прибудинкову територію можуть бути територіальні громади - на землі комунальної власності, держава - на землі державної власності.

Приписами ч.5 ст.30 Закону № 875-XII встановлено, що органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

У контексті наведеного слід відмітити, що органи місцевого самоврядування за необхідності зобов`язані саме особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату виділити земельну ділянку для встановлення гаражу поблизу місця їх проживання.

Як свідчать матеріали справи, позивач у відповідь на повторну заяву про виділення місця для встановлення тимчасового металевого гаража отримав лист відповідача, яким відмовлено йому у задоволенні заяви з підстав непередбачення планом зонування території міста Бердичева, затвердженого рішенням Бердичівської міської ради №577 від 26.02.2018, використання земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів по вулиці Паризької Комуни.

Між тим, попередньою відмовою (лист відповідача № М-315 від 26 березня) на аналогічну заяву позивача, відповідач роз`яснив про можливість виконання положень ч.5 ст.30 Закону № 875-XII за умови дотримання вимог чинної містобудівної документації на місцевому рівні, державних будівельних норм, стандартів і правил, з урахуванням санітарних та протипожежних норм, а також збереження існуючого благоустрою. При цьому, слід зауважити, що відповідач, роз`яснюючи умови за наявності яких лише органами місцевого самоврядування можливе виконання положень ч.5 ст.30 Закону №875-XII, не посилався на відповідні приписи законодавства, якими визначені такі умови.

У свою чергу позивач, з метою виконання та дотримання норм, стандартів і правил отримав погодження на установку металевого гаражу за запитуваною адресою від: Міського комунального підприємства "Бердичівкомунсервіс", міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №7, Бердичівського РЕМ AT "Житомиробленерго", Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Бердичівської міської ради, комунального підприємства «Бердичівський водоканал», Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» та Aкціонерного товариства газорозподільної системи Житомиргазу, про що свідчить копія викопіювання з топографо-геодезичного плану міста Бердичева М-1:500 станом на 2008 рік по АДРЕСА_2 , з відмітками про погодження установки металевого гаража з усіма вищевказаними підприємствами, організаціями та установами.

Однак, при розгляді заяви позивача від 16.08.2022, відповідач не враховуючи надану попередню відповідь, викладену у листі №М-315 від 26 березня та зазначені вище погодження, відмовив у задоволенні його заяви, посилаючись на рішення Бердичівської міської ради від 26.02.2018 № 577, вказуючи, що таким не передбачено використання для будівництва індивідуальних гаражів земельної ділянки, що розташована по вулиці Паризької Комуни. Тобто, за результатами повторного звернення, отримав іншого змісту роз`яснення підстав наявність яких унеможливлює виділення позивачу необхідного місця для встановлення тимчасового гаража. Натомість, у порушення положень ст.77, 79 КАС України, відповідач рішення на яке посилається у листі №М1274 від 31.08.2022 до матеріалів справи не додав, а тому суд позбавлений можливості перевірити його зміст та доцільність такого посилання.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до частини 2 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 5 статті 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1-2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З наведеного слідує, що за наслідками розгляду заяви позивача відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав прийняти одне із можливих рішень, а саме: рішення про виділення позивачу, як інваліду 3 групи із захворюваннями опорно-рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання або рішення про відмову у виділенні такого місця, із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Таким чином, проаналізувавши викладені норми суд вважає, що обов`язку органу місцевого самоврядування зі здійснення розгляду заяви зацікавленої особи з приводу виділення місця (земельної ділянки), як інваліду 3 групи із захворюваннями опорно-рухового апарату для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання протягом місячного строку, відповідачем не виконано, належного рішення за результатами розгляду заяви не прийнято.

Жодних інших альтернативних рішень законодавцем не визначено, тобто за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, зобов`язані прийняти одне із двох рішень, зокрема про задоволення заяви позивача або мотивовану відмову.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення, тобто належним чином не здійснив розгляд заяви позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача про виділення позивачу, як інваліду 3 групи із захворюваннями опорно-рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та належного судового захисту, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви від 16.08.2022 про виділення позивачу місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання по АДРЕСА_1 та зобов`язання виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області повторно розглянути заяву від 16.08.2022 про виділення позивачу місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання по АДРЕСА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Питання про розподіл судових витрат, вирішується судом відповідно до ст. 139 КАС України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (пл. Центральна, 1, м.Бердичів, Житомирська область,13300. ) про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви від 16.08.2022 про виділення ОСОБА_1 , інваліду 3 групи із захворюваннями опорно - рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання по АДРЕСА_1 .

Зобов`язати виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області повторно розглянути заяву від 16.08.2022 про виділення ОСОБА_1 , інваліду 3 групи із захворюваннями опорно - рухового апарату місця для встановлення тимчасового гаража поблизу його проживання по АДРЕСА_1 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 900 (дев`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 липня 2023 р.