Справа № 355/821/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 355/821/23 Суддя (судді) першої інстанції: Чехов С.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Оксененка О.М., Чаку Є.В.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Бориспіль, Інспектора БПП в м.Бориспіль УПП в Київській області капрала поліції Савкіна Сергія Володимировича, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС №7051355 від 25 травня 2023 року.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Баришівського районного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції у м.Бориспіль, Інспектора БПП в м.Бориспіль УПП в Київській області капрала поліції Савкіна Сергія Володимировича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7051355 від 25 травня 2023 року, та закрити провадження у справі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року у задоволені позовної заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить, скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем належним чином не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР.

Апелянт стверджує, що настання відповідальності за вказаною статтею настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, і наданий відповідачем відеозапис не містить доказів керування позивачем транспортним засобом, а отже, позивач за даних обставин не виступав у якості водія, тому, вимога інспектора поліції про необхідність пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документу на транспортний засіб була незаконною.

На думку апелянта юрисдикція Інспектора БПП в м.Бориспіль УПП в Київській області капрала поліції Савкіна Сергія Володимировича не поширюється на Броварський район, як наслідок - він не мав права здійснювати розгляд справи за місцем вчинення адміністративного правопорушення, також в оскаржуваній постанові , не вірно вказано місце розгляду справи, місцем розгляду справи вказано «Київська М03 Київ - Харків 57 км» замість фактичного «вул. Зоряна 1А в с.Бзів, Броварського району Київської області, та не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, що є порушенням вимог ст.276 та ст..283 КУпАП.

Апелянт наголошує про відсутність в оскаржуваній постанові інформації про технічний пристрій на який проводилась відеофіксація, в ній не вказана марка технічного пристрою, відомості про його сертифікацію, де саме пристрій був розміщений .

Станом на 25.07.2023 року відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом у якому просиВ визнати протиправною та скасувати постанову ЕАС №7051355 від 25 травня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.4 ст.126 КУпАП закрити.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 25 травня 2023 року перебував неподалік станції технічного обслуговування по вулиці Зоряна 1 «А» в селі Бзів Броварського району Київської області коли до нього під`їхав автомобіль патрульної поліції міста Бориспіль. З автомобіля вийшов поліцейський, який представився та попросив пред`явити документи для перевірки. Він передав поліцейському паспорт, а також реєстраційні документи на транспортний засіб VP 150F державний номер НОМЕР_1 , який стояв поруч та був технічно несправним. Після того як він надав вище вказані документи для перевірки, інспектор патрульної поліції міста Бориспіль капрал поліції Савкін С.В. повідомив його, що він позбавлений Баришівським районним судом права керування транспортним засобом строком на один рік. Працівнику поліції він повідомив, що про даний факт йому нічого не відомо. На його запитання про порушення, капрал поліції ОСОБА_2 повідомив, що позивач порушив вимоги ч.4 ст.126 КУпАП за порушення пункту 2.1(а) Правил дорожнього руху України та виніс постанову про накладання адміністративного стягнення, у вигляді штрафу - 20400,00 гривень.

З постановою він не згоден, оскільки скутером він не керував, тому просить скасувати постанову про накладання штрафу. В постанові вказано місце розгляду справи «Київська, М-03 Київ Харків 57 км», але фактичним місцем розгляду справи було місце, де він перебував поруч з транспортним засобом, а саме вулиця Зоряна 1 «А» в селі Бзів Броварського району Київської області. У постанові не зазначено, місце вчинення адміністративного правопорушення, не описані обставини установлені під час розгляду, а саме було вказано те, що водій керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування строком на 12 місяців. У постанові не описано рішення суду яким позбавлено його права керування транспортним засобом і саме рішення відсутнє у матеріалах справи та не зазначено технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, що є порушенням вимог ст.276 та 283 КУпАП. Інспектор патрульної поліції міста Бориспіль капрал поліції Савкін С.В. не мав права здійснювати розгляд справи за місцем вчинення, юрисдикція відповідного органу не поширюється на вулицю Зоряна села Бзів Броварського району Київської області.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Підпунктом (а) пункту 2.4 ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред?явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов?язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Стаття 16 Закону України «Про дорожній рух» вказує, що водій зобов?язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред?являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Частиною 10 статті 15 Закону України про Дорожній Рух вказано що, забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Підпунктом 3 пункту 1 статті 23 ЗУ « Про Національну поліцію України» вказано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Підпунктом 3 пункту 1 статті 35 вищезазначеного Закону визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об?єктом чи знаряддям учинення дорожньо транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

Законом передбачена відповідальність згідно частини 4 статті 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Колегія суддів, дослідивши докази що містяться в справі, та диск з відеозаписом бодікамер поліцейських , під час перегляду якого зафіксовано як екіпаж поліції рухається на службовому авто та подає спеціальний звуковий сигнал з вимогою про зупинку позивача на скутері без мотошолома паралельно дорозі в сторону ресторана, де він і зупинився на вимогу поліцейського. Після повної зупинки поліцейський запитав: «А де шолом?», на що позивач відповів: «в магазині кофе попив та до ресторана приїхав» Під час спілкування з поліцейським позивач надав свій паспорт, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія надати не зміг, пояснивши, що забув водійське посвідчення вдома. Поліцейськими було запропоновано пред`явити посвідчення водія через єдиний державний портал «дія», але ОСОБА_1 відмовився пред`явити водійське посвідчення через єдиний державний портал «дія».

Згодом працівники поліції встановили, що позивач постановою Баришівського районного суду №355/755/22 від 08.11.2022 року позбавлений права керування транспортним засобом строком на на 1 (один) рік.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Баришівського районного суду №355/755/22, провадження №3/355/881/22 від 08.11.2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено йому стягнення у виді штрафу 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленям права керування транспортним засобом строком на на 1 (один) рік.(стр. 37-38)

Капрал поліції ОСОБА_2 повідомив, що позивач порушив вимоги ч.4 ст.126 КУпАП за порушення пункту 2.1(а) Правил дорожнього руху України та виніс постанову про накладання адміністративного стягнення, у вигляді штрафу 20400,00 гривень.

Щодо юрисдикції відповідача, з перегляду відеодиску вбачається, що з лівого боку від патрульного автомобіля знаходиться автомобільна дорога М-03 по якій проходить жвавий рух. Патрульний поліцейський, виконуючи підпункт 3 п.1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" відповідно якого може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Адресу місця розгляду справи позивачу було повідомлено з яким той погодився. Причина зупинки, права були роз`яснені та повідомлені. Було оголошено, що єдиним виключенням щодо надання безоплатної вторинної допомоги і обов`язком поліцейського викликати захисника є факт застосування до нього адміністративного затримання.

Доводи позивача про те, що не дотримано вимог ст. 283 КУпАП а саме не зазначення технічного засобу яким здійснювалася фото або відеозапис» є безпідставними та направленими на уникнення відповідальності. Сторона відповідача довела що був технічний засіб за допомогою якого здійснювався відеозапис, був наданий сам відеозапис з якого видно час виявлення адміністративного правопорушення, спілкування сторін, складання постанови та оголошення санкції за скоєння адміністративного правопорушення. Позивач розгляду справи за відеофіксацією з бодікамери поліцейського не заперечував, та ніяких вимог про надання інформації про технічний пристрій на який проводилась відео фіксація не заявляв.

Колегія суддів зазначає, що відеозапис слід вважати належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення з огляду на те, що відеофіксація обставин справи була очевидною.

Частиною 3ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Стороною відповідачів було надано до суду належні та допустимі докази щодо способу використання, приладів відеозапису скоєного позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

З наведених доказів слідує, що постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 у відповідності до першого абзацу пункту 5 розділу ІV Інструкції.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 24 грудня 2019 року, при розгляді касаційної скарги у справі №459/1801/17 зазначено: «що аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання постанови, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту «а» пункту 14.6 розділу 14 Правил Дорожнього руху, та є опискою»

Колегія суддів вважає, що постанова складення якої відбувалось в електронній формі за допомогою спеціального програмного забезпечення, що унеможливлює внесення великої кількості символів тексту в фабулу постанови в той же час фабула повністю описує склад зафіксованого правопорушення, а сама постанова містить всі необхідні відомості передбачені Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Заперечення своєї вини у вчинені правопорушення позивачем колегія суддів не приймає до уваги, оскільки він, як це вбачається з відеозапису бодікамери, не заперечував факту вчинення ним правопорушення, а навпаки підтвердив що він приїхав до ресторану.

Таким чином, колегія суддів за встановлених обставин вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315,316,321,322,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 червня 2023 року у справі №355/821/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Оксененко О.М.

Суддя Чаку Є.В.