Справа № 120/6154/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 р. Справа № 120/6154/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Барської міської ради (далі також відповідач, міська рада), за вимогами якого просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення вартості витрат для надання повної інформації на запит позивача від 10.01.2023 без розрахунку фактичних витрат на виготовлення цифрової копії однієї сторінки документа шляхом сканування;

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання неповної інформації на запит позивача від 28.04.2023 (вих. № 66-запит);

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні інформації на запит позивача від 28.04.2023 (вих. № 66-запит);

- зобов`язати відповідача на протязі п`яти днів після набрання рішення суду законної сили надати позивачу повну та достовірну інформацію на його запит від 28.04.2023 (вих. № 66-запит), а саме: детальний розрахунок фактичних витрат для виготовлення цифрової копії однієї сторінки документу шляхом сканування, на підставі якого відповідачем сформовано "Рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023", в якому вказати всі складові фактичних витрат (знос копіювального апарату, електроенергія) та детальний розрахунок вартості кожної складової фактичних витрат окремо, згідно прикладу фактичних витрат на сканування однієї сторінки А4, доданого до цієї позовної заяви.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 27.04.2023 позивач надіслав на електронну адресу відповідача запит на інформацію, який останній зареєстрував 28.04.2023 за вх. № 66-запит, в якому просив надати копії документів, в яких відображено детальний розрахунок фактичних витрат на виготовлення цифрової копії однієї сторінки документу шляхом сканування, на підставі якого Барською міською радою сформовано «Розрахунок для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023».

Як вказує позивач, у відповідь на цей запит відповідач 04.05.2023 надіслав на його електронну адресу копію документа, в якому не зазначена запитувана інформація. Таким чином позивач вважає, що відповідач надав йому відповідь не по суті запиту, що свідчить про неправомірну відмову в наданні інформації згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зокрема, позивач наголошує, що відповідачем безпідставно не надано розрахунку фактичних витрат для виготовлення копії однієї сторінки документа шляхом сканування, посилаючись на власне рішення № 32 від 25.03.2021, яким встановлена лише фіксована вартість таких витрат. На думку позивача, фактичні витрати на копіювання, друк та сканування однієї сторінки документу повинні розраховуватись на кожен запит окремо, адже вартість витратних матеріалів, електроенергії може змінюватись, як і може використовуватись різна технічна апаратура, за допомогою якої проводяться такі роботи. Тобто, позивач вважає, що відповідач не мав правових підстав встановлювати фіксовану вартість витрат на виготовлення цифрової копії однієї сторінки документа шляхом сканування, а тому ненадання останнім затребуваної інформації вважає порушенням своїх прав на доступ до публічної інформації, що й спонукало його звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.05.2023 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

Відповідач у своєму відзиві проти вимог адміністративного позову заперечує. Вказує на те, що затвердженні рішенням виконавчого комітету Барської міської ради від 25.03.2021 № 32 розміри плати за копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, прийняті відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та в межах граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 № 740. Як зазначає відповідач, в нормах Закону України "Про доступ до публічної інформації" немає формулювань, за якими відшкодування фактичних витрат за копіювання/друк документа треба тлумачити вузько й пов`язувати тільки з паперовими носіями. Положення цього Закону, зокрема стаття 21, не дають підстав вважати, що електронний формат надання публічної інформації (на інформаційний запит) є безоплатним. А оскільки розпорядник інформації не зобов`язаний володіти усією інформацією в електронній формі, тому процес оцифрування такої інформації (сканування) не слід розцінювати як несуттєвий та безкоштовний.

За таких обставин відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в позові просить відмовити.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 10 січня 2023 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача запит на інформацію, в якому просив надати повні, достовірні та якісні копії всіх сторінок всіх журналів реєстрації вихідної документації, звернень, запитів, листів та інших вихідних документів Барської міської ради за період з 1 березня по 30 квітня 2022 року включно.

У відповідь на зазначений запит листом від 16.01.2023 № 03/126 Барська міська рада повідомила, що відповідно до ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Таким чином відповідач надіслав на адресу позивача копії 10 сторінок документів та рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023. Відповідач запропонував позивачу здійснити оплату наданого рахунку з метою реалізації права на доступ до публічної інформації у сумі 52 грн.

Надалі, 28 квітня 2023 року позивач надіслав на електронну адресу відповідача черговий запит на інформацію (вх. № 66-запит), в якому просив надати копії документів, в яких відображений детальний розрахунок фактичних витрат для виготовлення цифрової копії однієї сторінки документу шляхом сканування, на підставі якого Барською міською радою сформовано «Рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023 року (вх. №05- запит від 10.01.2023)».

Листом від 04.05.2023 №03/1086 «про розгляд запиту на інформацію» Барською міською радою на електронну адресу позивача була направлена копія заявки на виписку рахунка для здійснення оплати витрат на копіювання, скасування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію від 16 січня 2023 року за формою, згідно додатку до Порядку відшкодування витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Барської міської ради від 25.03.2021 № 32.

Натомість, позивач вважає, що отримана ним відповідь не містить тієї інформації, яка була запитувана ним в запиті від 28.04.2023, оскільки відповідач не надав розрахунку саме фактичних витрат для виготовлення цифрової копії однієї сторінки документа. Отже, позивач робить висновок, що відповідач всупереч ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надав відповідь не по суті цього запиту.

Наведене і спонукало його звернутись до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи суд враховує наступне.

Відповідно до частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі Закон № 2657-XII) визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною другою статті 7 Закону N 2657-XII установлено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Таким чином, системний аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону N 2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону N 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Положеннями частини четвертої статті 13 зазначеного Закону передбачено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону N 2939-VI установлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно зі статтею 5 Закону N 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі "Інтернет", на єдиному державному вебпорталі відкритих даних, на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно із частинами першою, другою статті 19 Закону N 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

За пунктом 1 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відтак Барська міська рада як орган місцевого самоврядування відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень ст. 13 Закону № 2939-VI.

Згідно з положеннями статті 20 Закону N 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною першою статті 22 Закону N 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною другою цієї статті встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації

Отже, системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту у встановленому законодавством порядку, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.

Згідно із частинами першою та другою статті 23 Закону N 2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Як встановлено судом, позивач у даному спорі позивач оскаржує дії відповідача щодо відмови у наданні йому інформації, про яку він просив у запиті від 28.04.2023, а саме: розрахунку фактичних витрат на виготовлення цифрової копії однієї сторінки документа шляхом сканування. Тобто позивач вважає, що відповідач не мав правових підстав для встановлення фіксованого розміру відшкодування витрат за сканування документів, що надаються за запитами на інформацію, оскільки мав би зробити розрахунок саме фактичних витрат для виготовлення однієї сторінки документа шляхом сканування, яка для кожного документа може варіюватися та не повинна бути фіксованою.

Таким чином при вирішенні даного спору суду необхідно відповісти на витання про те, чи правомірно відповідач встановив вартість витрат для надання повної інформації на запит позивача від 10.01.2023 згідно Рахунку для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023, в якому відображена фіксована вартість виготовлення однієї сторінки цифрової копії документів шляхом сканування; та, як наслідок, з`ясувати: чи була надана повна інформація на запит позивача від 28.04.2023.

Досліджуючи зазначені обставини суд враховує таке.

За правилами ст. 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

Проте у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Таким чином, частиною третьою статті 21 Закону № 2939-VI Кабінету Міністрів України делеговані повноваження для встановлення граничних норм розміру витрат на копіювання та друк документів, що узгоджується з приписами статей 19, 113, 116, 117 Конституції України.

Кабінет Міністрів України відповідно до зазначеної правової норми видав постанову N 740 від 13 липня 2011 року, якою затвердив граничні норми витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію.

Постанова N 740 діє зі змінами, внесеними згідно з постановою КМ України № 4 від 15.01.2020, якою, зокрема, встановлено граничну норму витрат за надання такої послуги, як "виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування", у розмірі "не більше ніж 0,1 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї сторінки".

Суд враховує, що у законодавстві України не закріплено визначення термінів "копіювання", "друк", "сканування".

При цьому за загальним визначенням сканування документа - це процес створення цифрової копії документа, який передбачає використання відповідного пристрою, що фіксує зображення документа та перетворює його в цифровий формат. Отримана цифрова копія є точною копією оригінального документа, включаючи весь його текст і зображення. Таким чином, сканування є різновидом копіювання (цифровим еквівалентом фотокопіювання), оскільки створюється ідентична версія оригінального документа на іншому носії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі N 9901/496/21 зауважила, що Закон N 2939-VI не розрізняє паперових та цифрових копій документа, принаймні у ньому немає формулювань, за якими відшкодування фактичних витрат за копіювання / друк документа треба тлумачити вузько й пов`язувати тільки з паперовими носіями. За контекстними законодавчими приписами терміни "копіювання" та "друк" позначають насамперед будь-який процес виготовлення (множення) відповідних оригіналу документальних відомостей з використанням будь-яких засобів продукування (друку). Виготовлення електронних копій документа (якщо розпорядник їх не має і не зобов`язаний мати у своєму розпорядженні) є одним із таких способів; він теж вимагає залучення додаткового ресурсу й матеріально-технічних затрат, а отже, потребує їх відшкодування.

Так, на виконання вимог ч. 3 ст. 21 Закону № 2939-VI рішенням виконавчого комітету Барської міської ради від 25.03.2021 № 32 "Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію та порядку відшкодування цих витрат" затверджено Порядок відшкодування витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію.

Відповідно до додатку № 2 вказаного рішення вартість виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування складає 0,1 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї сторінки, тобто становить 2,60 грн., що повністю відповідає нормам постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 740, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 № 4, прийнятій на виконання вимог ч. 3 статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суд зауважує, що гранична норма витрат, пов`язаних із наданням відповіді на інформаційний запит - це максимально або мінімально допустимий рівень витрат, який може застосовуватися розпорядником інформації.

Відповідно до наданого частиною третьою статті 21 Закону № 2939-VI права розпорядник інформації (відповідач) визначив розмір фактичних витрат на сканування документа в межах граничних норм, установлених постановою № 740 у редакції постанови № 4.

У зв`язку із цим слід зауважити, що виключно розпоряднику інформації відомо, які саме матеріально-технічні затрати та затрати на залучення додаткового ресурсу він понесе у зв`язку з оцифруванням документа. При цьому законодавством не передбачено обов`язку міської ради як розпорядника інформації створювати окремий документ з розрахунком вартості виготовлення цифрових копій шляхом сканування. Відтак, немає жодних підстав вважати, що розрахунок фіксованої вартості виготовлення цифрової копії однієї сторінки документу шляхом сканування, який проведений відповідачем в межах встановлених граничних норм, суперечить положенням Закону № 2939-VI та постанові № 740.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у пунктах 69, 70 постанови від 27.04.2023 у справі № 9901/454/21, який враховується судом при вирішенні цього спору.

В даному випадку судом встановлено, що відповідно до пунктів 6, 7 Порядку відшкодування витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, затвердженого рішенням виконкому Барської міської ради від 25.03.2021 № 32, структурний підрозділ міської ради, у якому знаходиться запитувана інформація, отримавши запит на інформацію з відповідною резолюцією, в разі необхідності здійснення копіювання, сканування або друку документів за запитом на інформацію обсягом більше 10 сторінок та відсутності підстав для задоволення запиту безкоштовно, передбачених пунктом 2 цього Положення, надає фінансово-господарському відділу міської ради заявку на виписку рахунку для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію (далі Рахунок), згідно додатком 1 до цього Порядку.

На підставі отриманої заявки фінансово-господарський відділ міської ради протягом одного робочого дня виписує Рахунок за формою згідно з Додатком 2 до Порядку і передає його структурному підрозділу міської ради, яким надано заявку, для направлення в установлений законом строк запитувачу інформації.

Із наведених вище положень згаданого Порядку слідує, що єдиним документом, на підставі якого відповідачем формувався «Рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023» була Заявка на виписку рахунка для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію від 16 січня 2023 року, яка сформована відповідної посадовою особою міської ради, за формою, згідно Додатком 1 до цього ж Порядку від 25.03.2021 № 32.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, саме копія даної Заявки і була направлена позивачу на його запит від 28.04.2023, позаяк жодних інших документів, які вимагав позивач у своєму запиті, в міській раді створено не було та необхідності їх створення діюче законодавство не передбачає.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд доходить висновку, що, оскільки рішення виконкому Барської міської ради від 25.03.2021 № 32, яким затверджено розмір фактичних витрат в тому числі за виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування у фіксованому розмірі 0,1 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї копії сторінки є чинним на момент виникнення спірних правовідносин та при встановленні таких витрат у фіксованому розмірі відповідач діяв у відповідності із нормами ст. 21 Закону № 2939-VI та постанови Уряду від 13.07.2021 № 740 зі змінами, внесеними згідно з постановою N 4, а обов`язок розпорядника інформації створювати окремий документ з розрахунком фактичної вартості виготовлення цифрових копій окремого документа шляхом сканування не передбачено законодавством, тому доводи позивача про протиправність дії відповідача щодо встановлення вартості витрат для надання повної інформації на його запит від 10.01.2023 без розрахунку фактичних витрат на виготовлення цифрової копії однієї сторінки документа шляхом сканування є безпідставними.

В даному випадку суд наголошує, що встановлення відповідачем, як розпорядником інформації, фіксованої плати за понесені ним фактичні витрати на сканування запитуваного документа в порядку та розмірі, передбачених законодавством, у жодному разі не обмежує право позивача на доступ до публічної інформації.

Відповідно, в цій частині вимоги адміністративного позову свого належного підтвердження не знайшли, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо решти позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача з підстав надання неповної інформації / відмови в наданні інформації на запит позивача від 28.04.2023 вх. № 66.

Так, як вже наголошувалось судом вище, у своєму запиті на інформацію від 28.04.2023 позивач просив надати йому копії всіх документів в яких відображений детальний розрахунок фактичних витрат для виготовлення цифрової копії однієї сторінки документу шляхом сканування, на підставі якого Барською міською радою сформовано «Рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023 року (вх. №05- запит від 10.01.2023)».

У своє чергу судом встановлено, що окремого документу з розрахунком фактичної вартості виготовлення однієї сторінки цифрової копії документа шляхом сканування у відповідача не існує, і наявність такого розрахунку не передбачена Законом № 2939-VI чи іншим правовим актом. Відповідно, єдиним документом на підставі якого відповідачем був сформований Рахунок від 10.01.2023 була Заявка на виписку рахунка для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію від 16 січня 2023 року за формою згідно Додатком 1 до Порядку відшкодування витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, затвердженого рішенням виконкому Барської міської ради від 25.03.2021 № 32.

При цьому, які свідчать матеріали справи, саме копія даного документу і була надана позивачу листом від 04.05.2023 №03/1086 в якості відповіді на його запит від 28.04.2023.

За таких обставин суд вважає, що відповідач в повній мірі виконав свій обов`язок передбачений Законом № 2939-VI щодо надання інформації за запитом позивача на інформацію від 28.04.2023 (вх. №66-запит).

Відповідно, і в цій частині вимоги адміністративного позову також задоволенню не підлягають та, як наслідок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги зобов`язального характеру, позаяк вони є похідними від попередньо заявлених вимог, у задоволенні яких судом відмовлено.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому.

Враховуючи положення статті 139 КАС України понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не виявлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.07.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Барська міська рада (вул. Героїв Майдану, 18, м. Бар, Жмеринський район, Вінницька область, 23000, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович