Справа № 580/4247/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року справа № 580/4247/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про результати розгляду заяви від 27.01.2023 №1 в частині відмови позивачу у зарахуванні пільгового стажу на посаді тракториста з 01.05.1986 до 29.07.1987, з 10.11.1987 до 11.12.1991, з 24.03.1992 до 25.12.1993;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.02.2023 №86 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 20.02.2023 №399;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи позивача на посаді тракториста в колгоспі Жовтень з 01.05.1986 до 29.07.1987 та період служби в радянській армії з 14.12.1988 до 25.10.1989;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу позивачу період роботи на посаді тракториста з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень, з 10.11.1987 до 11.12.1991 в колгоспі Перемога, з 24.03.1992 до 25.12.1993 в КСП агрофірма Перемога, повторно розглянути заяву від 20.02.2023 №399 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням загального страхового стажу з 01.05.1986 до 29.07.1987 та з 14.12.1988 до 25.10.1989 та пільгового стажу на посаді тракториста з 01.05.1986 до 29.07.1987, з 10.11.1987 до 11.12.1991, з 24.03.1992 до 25.12.1993 та за наслідками розгляду прийняти рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п.3 ч.2 ст.114 Закону №1058 з 20.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не призначив йому пенсію на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Позивач зазначає, що має відповідний стаж роботи трактористом, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками. Тому вважає, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 16.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами. Встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

03.07.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах як трактористу-машиністу. Страховий стаж позивача становить 28 років 7 місяців 17 днів, пільговий стаж 16 років 1 місяців 1 день.

До страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі «Жовтень» 1986-1987 роках згідно довідки № 17/05-01 від 13.01.2022, оскільки прізвище, ім`я, по-батькові, зазначене в довідці, не відповідає зазначеним в паспорті.

Отже, у органів Пенсійного фонду України відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Щодо рішення Комісії при Головному управлінні від 27.01.2023 № 1, відповідач зазначає, що позивач звернувся до Головного управління із заявою про підтвердження пільгового стажу роботи 1986-1987 рр. та за 2001-2002 рр. Проте позивачем не надано документи, які підтверджують факт припинення діяльності КСП «Калина» в результаті ліквідації. Враховуючи вищевикладене, питання зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 1986 року до 1987 року в КСП «Калина», з 10.11.1987 до 11.12.1991 в колгоспі «Перемога», з 24.03.1992 до 25.12.1993 в КСП агрофірма «Перемога» Комісією при Головному управлінні не розглядалося.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду військової служби, вказано, що позивачем до заяви про призначення пенсії додано військовий квиток НОМЕР_1 , в якому не зазначено дату початку військової служби.

Підтвердження військової служби відомостями трудової книжки чинним законодавством не передбачено, тому у органів Пенсійного фонду України відсутні підстави для зарахування Позивачу періоду військової служби до страхового стажу.

05.07.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що згідно розрахунку стажу період роботи на посаді тракториста з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень, з 10.11.1987 до 11.12.1991 в колгоспі Перемога, з 24.03.1992 до 25.12.1993 в КСП агрофірма Перемога зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії, а тому зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивачу період роботи на посаді тракториста з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень, з 10.11.1987 до 11.12.1991 в колгоспі Перемога, з 24.03.1992 до 25.12.1993 в КСП агрофірма Перемога не підлягає задоволенню, як таке, що заявлено безпідставно.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Суд встановив, що позивач 28.12.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про підтвердження стажу роботи трактористом за 1986-1987 та 2001-2002 роки.

Рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на пенсію, від 21.07.2023 №1 підтверджено позивачу стаж роботи на посаді тракториста-машиніста з 05.04.2001 до 25.07.2002.

Листом від 02.02.2023 №2300-0304-8/6893 повідомлено позивача, що період роботи за 1986-1987 роки на комісії не розглядався, оскільки відсутні документи щодо факту припинення діяльності КСП «Калина» в результаті ліквідації.

20.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою (вх.№399) про призначення йому пенсії за віком.

На вказану заяву позивача щодо призначення пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 28.02.2023 №86 відмовило у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

За наслідками розгляду документів позивача встановлено, що його вік станом на час звернення становить 55 років 2 місяці, страховий стаж 28 років 7 місяців 17 днів, пільговий стаж 16 років 1 місяців 1 день.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі «Жовтень» за 1986-1987 роки згідно з довідкою від 13.01.2022 №17/05-01, оскільки ПІБ не відповідає даним паспорта.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058).

Згідно з п.2 Прикінцевих положень цього Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Пунктом 3 ч.2 ст.114 Закону №1058 встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №7.

Так, до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.02.2019 у справі 497/2223/16-а, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.

Суд врахував, що до пільгового стажу тракториста позивачу не зараховано періоди роботи з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень, з 10.11.1987 до 11.12.1991 в колгоспі Перемога, з 24.03.1992 до 25.12.1993 в КСП агрофірма Перемога.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд встановив, що згідно з архівною довідкою «Об`єднаний трудовий архів Городищенської міської ради» від 13.01.2022 №17/05-01, виданою на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_2 працював трактористом у колгоспі «Жовтень» у 1986-1987 роках та виробив 205 та 139 вихододнів відповідно.

Також згідно з архівною довідкою «Об`єднаний трудовий архів Городищенської міської ради» від 13.01.2022 №18/05-01, виданою на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що він працював трактористом у колгоспі «Жовтень» і отримував заробітну плату за період квітень 1986 року липень, вересень, грудень 1987 року.

У вказаних довідках зазначено підстави з посиланням на архівні фонди з номерами справ. Довідки підписані начальником архівного відділу, скріплені печаткою архівної установи.

Отже, вказані довідки не викликають сумнівів у їх достовірності.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до пільгового стажу тракториста періоду роботи з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень.

Також, суд встановив, що згідно з записами трудової книжки позивача від 14.11.1987 серії НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, позивач з 10.11.1987 прийнятий на роботу трактористом в колгосп «Перемога».

З 21.11.1989 до 11.12.1991 та з 24.03.1992 до 25.12.1993 працював трактористом в колгоспі «Перемога» (05.03.1993 реорганізований в КСП «Перемога»).

Суд врахував, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.

Крім того, вказані записи роботи трактористом в колгоспі «Перемога» підтверджені довідками від 25.01.2022 №9, №10.

Отже, стаж позивача, що дає право на призначення пільгової пенсії, у вищевказані періоди роботи трактористом в колгоспі «Перемога» підтверджений належними доказами та підлягає зарахуванню.

Щодо зарахування у пільговий стаж період служби в радянській армії, суд зазначає таке.

Згідно з записом у вищевказаній трудовій книжці позивача з 11.12.1988 служба в радянській армії.

Відповідно до військового квитка позивача серії НОМЕР_1 та довідки Звенигородського РТЦК та СП від 05.05.2023 №1/352 позивач проходив строкову військову службу в період з 14.12.1988 до 25.10.1989.

Так, відповідно до п.п. «в» абз. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з п.109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972, при призначенні пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах, служба в військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВС, НКДБ, МДБ, Комітету державної безпеки СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік, служба в органах міліції прирівнюється за вибором особи, яка звертається за пенсією, до роботи, яка передувала службі чи безпосередньо слідувала за нею.

Отже, період служби позивача з 14.12.1988 до 25.10.1989 в радянській армії зараховується до стажу для призначення пільгової пенсії.

Згідно із частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тому періоди роботи позивача з 01.05.1986 до 29.07.1987 в колгоспі Жовтень та період служби позивача з 14.12.1988 до 25.10.1989 в радянській армії підлягає зарахуванню також до страхового стажу позивача.

Жодного обґрунтованого доводу з приводу неврахування вказаного вище стажу відповідач не навів.

Суд врахував, що підставою відмови у призначенні позивачу пенсії вказано відсутність необхідного страхового та пільгового стажу.

Оцінюючи вказані підстави відмови суд встановив, що за наслідками розгляду документів позивача встановлено, що його вік станом на час звернення становить 55 років 2 місяці, страховий стаж 28 років 7 місяців 17 днів, пільговий стаж 16 років 1 місяців 1 день. Ці обставини не є спірними.

Разом з тим, як установлено судом, позивачу підлягає зарахуванню: пільговий стаж трактористом з 10.05.1986 до 29.07.1987, з 10.11.1987 до 10.12.1988, з 14.12.1988 до 25.10.1989, з 21.11.1989 до 11.12.1991, з 24.03.1992 до 25.12.1993, що у сукупності становить 6 років 11 місяців 26 днів; та страховий стаж з 10.05.1986 до 29.07.1987 та з 14.12.1988 до 25.10.1989, що становить 2 роки 1 місяць 2 дні.

Оскільки п. 3 ч.2 ст.114 Закону №1058, який підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, передбачає вік виходу на пенсію на пільгових умовах 55 років, страховий стаж 29 років та пільговий стаж 20 років, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів спірного рішення про відсутність необхідного страхового та пільгового стажу

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.02.2023 №86 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи є визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом».

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах є Закон №1058, зокрема ст.114.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах чоловікам, які працюють трактористами-машиністами, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії на пільгових умовах вік та стаж (загальний і спеціальний), суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до: пільгового стажу позивача трактористом-машиністом стаж роботи з 10.05.1986 до 29.07.1987, з 10.11.1987 до 10.12.1988, з 14.12.1988 до 25.10.1989, з 21.11.1989 до 11.12.1991, з 24.03.1992 до 25.12.1993; до страхового стажу періоди з 10.05.1986 до 29.07.1987 та з 14.12.1988 до 25.10.1989, а також повторно розглянути заяву від 20.02.2023 №399 з доданими документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про результати розгляду заяви від 27.01.2023 №1 в частині відмови позивачу у зарахуванні пільгового стажу на посаді тракториста, суд зазначає, що вказаний рішенням підтверджено позивачу стаж роботи на посаді тракториста-машиніста з 05.04.2001 до 25.07.2002.

Водночас, питання зарахування періоду роботи за 1986-1987 роки цим рішенням не вирішувалось.

Тому, на переконання суду, належним способом захисту прав позивача є зарахування вищевказаних періодів до стажу позивача, а не скасування зазначеного рішення. Отже, вимога про скасування рішення від 27.01.2023 №1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач просив відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Договором про надання професійної правничої допомоги від 07.04.2023 №162 підтверджується залучення позивачем для вирішення спору судом професійної правничої допомоги адвоката Різник В.П.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз.1 ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 30.05.2023 підтверджується сплата позивачем адвокату Різник В.П. коштів в сумі 3500,00грн.

Вищевказаний договір про надання правничої допомоги стосується надання позивачу юридичних послуг у т.ч. у суді.

Відповідно до акту виконаних робіт від 30.05.2023 позивачу надані юридичні послуги на суму 3500,00 грн.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд враховує, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Процесуальні документи у справі є однотипними, а правова позиція у подібній категорії справ висловлена Верховним Судом.

Тому суд вважає належним чином обґрунтованою суму 1000,00 грн. компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому суд дійшов висновку стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло спірне рішення, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.02.2023 №86 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) трактористом-машиністом стаж роботи: з 10.05.1986 до 29.07.1987, з 10.11.1987 до 10.12.1988, з 14.12.1988 до 25.10.1989, з 21.11.1989 до 11.12.1991, з 24.03.1992 до 25.12.1993; зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 10.05.1986 до 29.07.1987 та з 14.12.1988 до 25.10.1989, - а також повторно розглянути заяву від 20.02.2023 №399 з доданими документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд.158-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання позову в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. ( одна тисяча гривень).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ