Справа № 460/17880/23
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Комшелюк Т.О., після одержання позовної заяви
до Рівненського районного управління поліції
проскасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Рівненського районного управління поліції (далі відповідач), в якій позивач просить суд: 1) скасувати постанову Рівненського районного управління поліції про закриття кримінального провадження щодо боржника ОСОБА_2 за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівне Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів); 2) зобов`язати Рівненське районне управління поліції відкрити кримінальне провадження та провести слідчо-оперативні дії, розслідування щодо притягнення до відповідальності боржника ОСОБА_2 за зумисне невиконання законного рішення суду та ухилення щодо його виконання протягом тривалого часу відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України. Позов обґрунтований тим, що на примусовому виконання у Відділі державної виконавчої служби у м. Рівне перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь ОСОБА_1 . Оскільки боржником з 2014 року не було повернуто жодних коштів, то виконавчою службою 10.04.2023 було направлено Рівненському районному управлінню поліції повідомлення про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення. Проте Рівненське районне управління поліції не встановило склад злочину ОСОБА_2 за зумисне невиконання законного рішення суду та ухилення щодо його виконання протягом тривалого часу, чим порушило ст. 382 КПК України. Крім того, у відповіді Рівненського районного управління поліції не роз`яснено прав ОСОБА_1 на звернення до суду, чим порушено право останнього на захист. Просить позов задовольнити повністю.
Вирішуючи питання відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктами 1, 3 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:
спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження;
спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).
Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).
Пунктами 5, 10 частини першої статі 3 КПК України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; кримінальне провадження визначено як досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно із частиною першою статті 24 КПК України, гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.
У частині першій статті 303 КПК України визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, зокрема, п. 3, 7 встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, як: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником (п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України); рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником (п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України).
Відповідно до частини другої цієї статті, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.
Приписами частини першої статті 306 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
При цьому, аналіз наведених вище приписів КАС України дає підстави дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Однак, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.
Суд зауважує, що питання юрисдикційності справ неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справа № 641/8857/17 висловлено правову позицію, яка полягає у тому, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як слідує із предмету позовної заяви, позивач просить суд скасувати постанову Рівненського районного управління поліції про закриття кримінального провадження щодо боржника ОСОБА_2 за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівне Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язати Рівненське районне управління поліції відкрити кримінальне провадження та провести слідчо-оперативні дії, розслідування щодо притягнення до відповідальності боржника ОСОБА_2 за зумисне невиконання законного рішення суду та ухилення щодо його виконання протягом тривалого часу відповідно до ч. 1 ст. 382 КК України. Водночас, варто зазначити, що позивач не вказує по змісту позову номеру кримінального провадження відносно ОСОБА_2 та не долучив до матеріалів позовної заяви копію оскаржуваної постанови, тому суд виходить із тих обставин, які повідомив суду позивач.
Отже, у контексті обставин цієї справи, наведені мотиви доводять висновок суду про те, що винесення Рівненським районним управлінням поліції постанови про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 , є процесуальною дією, порядок вчинення якої унормований положеннями кримінального процесуального законодавства і не може розглядатися як владна управлінська функція.
Відповідач у цих правовідносинах діє не як суб`єкт владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, а як сторона кримінального провадження у розумінні КПК України, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.
Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку з протиправним, на переконання позивача, рішенням слідчого чи дізнавача на досудовому провадженні, то перевірка правомірності прийняття такого рішення з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України та частини першої статті 306 КПК України, знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже його оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.
Підсумовуючи наведене, суд резюмує, що для вирішення цього спору не можуть бути використані способи захисту, передбачені в адміністративному судочинстві. Для ефективного захисту прав позивача, КПК України передбачає спеціальні процедури, які не можна підмінити шляхом звернення з позовом до адміністративного суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративного суду, а належить до розгляду у порядку кримінального судочинства, як наслідок, у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа належить до розгляду в порядку кримінального судочинства.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 26 липня 2023 року.

Суддя Т.О. Комшелюк