Справа № 520/13997/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 липня 2023 року № 520/13997/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В.,розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.

-зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації - з врахуванням висновків суду.

-стягнути з Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на послуги адвоката.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУДМС у Харківській області із заявою щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Підставою для підтвердження права набути громадянство України за територіальним походженням заявник у пункті 5.2 заяви позначив як «рідний брат ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України в м. Харкові».

Вказану заяву від 11.02.2021 було задоволено та 29.04.2021 прийнято відповідне рішення про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Зазначена стаття передбачає набуття громадянства України за територіальним походженням.

Власним підписом заявник засвідчив достовірність викладених у заяві відомостей і дійсність документів. Повідомив про обізнаність із тим, що у разі подання завідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів втратить громадянство України на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України».

Згідно з ч.1 ст.8 вказаного закону, - особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України»...і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Під час подання позивачем заяви про набуття громадянства разом із іншими необхідними документами пода зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України було прийнято 29.04.2021 р.

Позивач 11.05.2021 отримав Довідку № 14033 про реєстрацію особи громадянином України.

24.06.2021 позивач отримав тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 строком дії до 29.04.2023 р.

Таким чином, враховуючи вимоги зобов`язання про припинення іноземного громадянства, ОСОБА_1 у строк до 29.04.2023 повинен був надати відповідачу документ про припинення громадянства рф.

Однак, як встановлено судом, такого документа ОСОБА_1 не надав.

Натомість направив на адресу ГУДМС у Харківській області супровідний лист, датований 12.04.2023, у якому повідомив про начебто неможливість припинити громадянство рф та начебто наявність у нього підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Так, позивач посилався на те, що 21.02.2022 року він подав до консульства рф у Харкові заяву про вихід із громадянства рф, про що консульство видало відповідну довідку. На запит позивача щодо стану розгляду документів ОСОБА_1 отримав із мзс рф відповідь від 27.10.2022, що заява про вихід із громадянства не була направлена у встановленому порядку до мвс рф та фсб, і рішення за заявою ОСОБА_1 не приймалось.

Разом із супровідним листом позивач направив до ГУДМС у Харківській області декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Суд вказує, що згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» якщо іноземець, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Тобто, саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Однак, як встановлено судом, позивач не вжив усіх можливих від неї заходів для виконання свого обов`язку щодо припинення іноземного громадянства. Посилання позивача на нібито пропуск органом, що прийняв у нього заяву, строку не можуть вважатись обґрунтованими. Позивач вказує, що консульство рф у м. Харкові припинило роботу у зв`язку із початком війни. Так, насправді країна-агресор рф 24 лютого 2022 року розпочала повномасштабне протиправне вторгнення на суверенну територію України.

Припинення ж роботи консульства іноземної держави не є рішенням українських органів влади, чиї повноваження жодним чином не стосуються дипломатичних та консульських установ.

Крім того, мзс рф у своїй відповіді чітко роз`яснило заявнику, що з питання виходу з громадянства рф він має звернутись до будь-якої дипломатичної чи консульської установи рф в іноземній державі. Таким чином, вказаний орган роз`яснив порядок завершення заявником процедури виходу з громадянства рф, куди та до кого він має звернутись.

Вказане спростовує посилання заявника на відсутність варіантів для нього щодо виходу з іноземного громадянства. Українським чинним законодавством на нього покладено обов`язок щодо виконання зобов`язання припинення іноземного громадянства. Проте позивач після отримання відповіді від МЗС рф, дізнавшись про процедуру завершення виходу з громадянства, умисно не вчинив будь-яких дій, не звернувся до дипломатичної чи консульської установи рф в іноземній державі.

На виконання вказаних дій позивач мав час в межах дворічного строку, що відведено українським законодавством для виконання зобов`язання про вихід з іноземного громадянства. Адже відповідь з мзс рф датована кінцем жовтня 2022 року, тобто у строк до 29 квітня 2023 року позивач мав вжити усіх можливих заходів, зазначених вище, для виходу з іноземного громадянства.

Таким чином, не виконав свій обов`язок з метою залишитись в громадянстві рф зі збереженням паспортного документа країни- агресора.

Враховуючи вищевказане, позивачу на його лист від 12 квітня 2023 року було направлено відповідь ГУДМС у Харківській області від 12.05.2023 щодо повернення декларації про відмову від іноземного громадянства.

Також суд вважає за необхідне зазначити про невідповідність матеріалам даної справи практики Верховного Суду, на яку посилається представник позивача. У постанові Верховного Суду по справі № 826/15549/18 від 12.08.2020 зовсім інші, відмінні від даної справи, підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки стосувалися вартості оформлення виходу з громадянства, котру не міг оплатити позивач. У даній справі зовсім інші обставини, оскільки ОСОБА_1 не посилається на неможливість оплати вартості даної послуги.

Щодо вимог відшкодувати витрати на послуги адвоката..

Так, відповідно до ч.4 ст.132 КАС України, - для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.132 КАС України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, просимо суд прийняти до уваги позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019 по справі № 810/3806/18, в якій Верховний Суд зазначив, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Дана справа була розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності, без повідомлення сторін. Вважаємо, що вартість послуг в заявленому розмірі в даній справі є значно завищеною, такою, що не відповідає складності справи і об`єму наданих послуг, не доведеною жодним чином.

Відповідно до норм КАС України судовому захисту в адміністративних судах України підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах, що має місце лише у тому випадку, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто відбулось припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

За відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Спірні рішення повинні оцінюватися судом на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади-та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи позивача щодо порушення його прав є безпідставними, оскільки прагнення до користування таким правом суперечить чинному законодавству України у сфері громадянства, а тому у рамках спірних відносин права позивача відповідачем не порушено.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.