Справа № 640/17146/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гарник К.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року Справа № 640/17146/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Секретаріату Кабінету Міністрів України

в особі Державного секретаря Яреми Олександра Йосиповича

про визнання протиправними та незаконними дій,

скасування наказу про надання відпустки і звільнення, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

1. У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Секретаріату Кабінету Міністрів України в особі Державного секретаря Яреми Олександра Йосиповича (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними та незаконними дії Секретаріату Кабінету Міністрів України та скасувати незаконний наказ № 714-к від 29 вересня 2014 року про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити на відповідній посаді ОСОБА_1 , а якщо така посада скорочена або відсутня/ліквідована у штатному розписі Секретаріату Кабінету Міністрів України, зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді;

- стягнути із Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.10.2014;

- відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 , завдану неправомірними діями Секретаріату Кабінету Міністрів України.

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року наведені Позивачкою підстави пропуску строку звернення до суду з цим позовом були визнані неповажними, а позовна заява - залишена без руху та надано Позивачці строк для усунення недоліків її позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав, з яких вона просить поновити їй пропущений строк з наданням відповідних доказів поважності причин його пропуску.

3. На виконання вимог вказаної ухвали суду Позивачкою подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

4. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року позовну заяву повернуто.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду та поважні причини пропуску такого строку відсутні.

При цьому суд зазначив, що хвороба чоловіка Позивачки та його смерть у 2020 році, припущення Позивачки щодо дій Відповідача, звернення нею за наданням безоплатної правової допомоги через рік після смерті чоловіка, в даному випадку не можуть бути розцінені, як поважні підстави для звернення у жовтні 2022 року до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження наказу Відповідача, виданого у жовтні 2014 року.

Водночас суд вказав, що обставини, на які посилається Позивачка, не свідчать про відсутність в неї реальної можливості звернутись до

Суду та/або про наявність об`єктивних непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав, а тому не є поважною причиною для звернення до суду з цим позовом з пропуском строку для такого звернення.

Разом з тим суд зауважив, що Позивачка була обізнана про своє звільнення у жовтні 2014 року, а звернулась до суду з цією позовною заявою 04 жовтня 2022 року, тобто, майже через 8 років після спливу строку звернення до суду з цим позовом.

5. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, зазначаючи, що вона пропустила строк звернення до суду у зв`язку зі складною життєвою ситуацією, що її чоловік хворів на тяжкий гіпотиреоз з 2012 року, а також мав наслідки контузії і несподівано виявлену невідому хворобу - інсомнію, одним із симптомів якої є миттєве засипання, у зв`язку з чим вона не могла його залишити, про що вона повідомляла суд першої інстанції.

Апелянтка вказує, що лише 11.01.2021 через рік після смерті чоловіка вона вирішила звернутися до Правобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема до Київського бюро правової допомоги № 4, де юристи їй повідомили про відсутність в неї шансів через значний строк давності.

Апелянтка зазначає, що вона не могла навіть припустити, що працівники Секретаріату КМУ можуть вчинити протиправні та незаконні дії щодо неї і що лише 19.11.2021 з інтернету вона дізналася про незаконність свого звільнення у 2014 році, після чого вона одразу звернулася до приватної юридичної організації за допомогою.

З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що оскаржувана нею ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.

6. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2023 та від 11.07.2023 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

7. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянтки та правильності висновків суду першої інстанції.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини, установлені судом першої інстанції.

Підставою для звернення з позовом у цій справі ОСОБА_1 вказує порушення суб`єктом владних повноважень її прав внаслідок прийняття оскаржуваного нею наказу про звільнення від 29.09.2014 № 714-к.

У жовтні 2022 року, майже через 8 років після прийняття зазначеного наказу, Позивачка звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частин першої, п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Отже, з викладених правових норм вбачається, що перебіг процесуального строку звернення особи до суду з адміністративним позовом у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць.

12. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання нею строку звернення до суду, з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський Суд з прав людини наголошує у своїй практиці, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачка пропустила зазначений вище місячний строк звернення до суду з цим позовом майже на 8 років.

14. Доводи Апелянтки про те, що вона пропустила строк звернення до суду у зв`язку зі складною життєвою ситуацією, що її чоловік хворів на тяжкий гіпотиреоз з 2012 року, а також мав наслідки контузії і несподівано виявлену невідому хворобу - інсомнію, одним із симптомів якої є миттєве засипання, у зв`язку з чим вона не могла його залишити, судова колегія відхиляє, оскільки ані до суду першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що впродовж всього часу хвороби її чоловіка вона не мала жодної можливості скористатися своїм правом на правничу допомогу та звернутися з відповідним позовом, зокрема в особі уповноваженого нею представника.

Крім того у контексті аналізу цих та інших доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції звертає увагу й на те, що з цим позовом ОСОБА_1 звернулася до суду більше, ніж через рік після смерті її чоловіка.

15. Доводи Апелянтки про те, що вона не могла припустити, що працівники Секретаріату КМУ можуть вчинити протиправні та незаконні дії щодо неї і що лише 19.11.2021 з інтернету вона дізналася про незаконність свого звільнення у 2014 році, після чого вона одразу звернулася до приватної юридичної організації за допомогою, судова колегія відхиляє як необґрунтовані.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , стверджуює у своїй скарзі, що дізналася про незаконність свого звільнення 19.11.2021, але одночасно зазначає, що ще 11.01.2021, тобто до вказаної дати, вона зверталася за наданням їй безоплатної вторинної правової допомоги до Правобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема до Київського бюро правової допомоги № 4, де юристи їй повідомили про відсутність в неї шансів через значний строк давності.

16. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що Позивачка пропустила строк звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин для його поновлення, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішеннях від 20.05.2010 р. по справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України», відповідно до якої право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

17. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Отже, перевіривши ухвалу суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом повно та правильно встановлено відповідні обставини та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

19. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

20. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 26 липня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев