Справа № 320/13138/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Головенко О.Д.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Справа № 320/13138/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

представника Відповідача Дьоміної Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі

за позовом громадянки Іраку ОСОБА_1

до Заступника начальника третього відділення інспекторів

прикордонної служби з персоналу відділу

прикордонної служби «Бориспіль - 1»

Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ»

капітана ОСОБА_2 ,

Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ»

Державної прикордонної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення

і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. Громадянка Іраку ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Заступника начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби з персоналу відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітана ОСОБА_2 (далі - Відповідач-1), Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (далі - Відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.09.2021 громадянці Іраку ОСОБА_1 , яке прийнято Заступником начальника 3-го відділення інспекторів прикордонної служби з персоналу відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» ОКПП «Київ» капітаном ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» ДПС України надати дозвіл на в`їзд в Україну громадянці Іраку ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , закордонний паспорт № НОМЕР_1 ) з відповідними відмітками в закордонний паспорт та інших документах.

В обґрунтування заявлених вимог Позивачка зазначила, що вона прибула в Україну 21.09.2021 на підставі багаторазової візи з терміном дії до 31.12.2021, на запрошення ОСОБА_5 у супроводі свого чоловіка - ОСОБА_6 , який є інвестором ТОВ «СВІС ХЕЛСКЕА ФАРМАЦОЙТІКАЛС ЛТД», що здійснює підприємницьку діяльність з виробництва фармацевтичної продукції на території Кіровоградської області.

Позивачка зазначила, що метою її приїзду в Україну є облаштування умов проживання та побуту для її чоловіка на період здійснення ним інвестиційної діяльності в Україні, а також зазначила, що вона планувала перебувати в Україні 5-10 днів та після цього повернутися до своєї країни - Іраку, де на неї чекає троє малолітніх дітей.

Позивачка стверджувала, що вона надала органам прикордонного контролю всі необхідні документи, які підтверджують мету її прибуття в Україну (запрошення, гарантії, документи про підприємницьку діяльність чоловіка, свідоцтво про шлюб з ним тощо) та, зокрема наявність в неї необхідного для цього матеріального забезпечення.

Також Позивачка покликалася на те, що під час прикордонного контролю за процедурою другої лінії уповноважені особи ДПС України не забезпечили їй перекладача з арабської мови, через що вона не мала можливості обґрунтувати та пояснити в усній формі мету свого прибуття в Україну.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.09.2021 громадянці Іраку ОСОБА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачці не було забезпечено перекладача при проходженні співбесіди з представниками ДПС України. Водночас суд зазначив, що Позивачка при проходженні прикордонного контролю пред`явила документи, які свідчили про наявність у неї права в`їзду та перебування на території України.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваного рішення про відмову Позивачці в перетині державного кордону України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ОКПП «Київ» відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» ДПС України надати Позивачці дозвіл на в`їзд в Україну з відповідними відмітками в закордонний паспорт та в інших документах, суд зазначив, що відповідна юридична дія вичерпана і що надання дозволу на перетин кордону належить до виключної компетенції Відповідача, а відтак суд не уповноважений перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, та зобов`язувати його невідкладно приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування заявлених вимог Апелянт зазначає, що рішення про відмову в перетині державного кордону має разовий характер і не розповсюджується на подальші спроби, що Позивачка станом на час звернення до суду з позовом у цій справі на території України не перебувала. Тому, на переконання Апелянта, оскаржуване Позивачкою рішення не створює для неї жодних правових наслідків.

Разом з тим Апелянт стверджує, що Позивачка не змогла підтвердити мету її прибуття в Україну, та зазначає, що наявність в іноземця візи не свідчить про пропуск такої особи в країну прямування і що особа чітко і без вагань повинна надати відповідні пояснення під час співбесіди.

Також Апелянт зазначає, що подання клопотань, які надходили до КОПП щодо сприяння перетину Позивачкою державного кордону України, не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 та від 05.06.2023 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Позивачкою в особі її представника - адвоката Травянка О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

У своєму відзиві Позивачка наводить доводи, аналогічні викладеним в її позовній заяві та, зокрема наголошує на тому, що вона не володіє ані англійською мовою, ані українською, а перекладача з арабської мови їй забезпечено не було, тому вона не мала можливості чітко усно пояснити працівникам ДПС України мету свого прибуття в Україну.

Водночас Позивачка звертає увагу на те, що вона надала при проходженні кордону повний пакет документів, який підтверджував мету її прибуття в Україну, місце, де вона мала проживати, наявність у неї відповідного фінансового забезпечення та фінансові гарантії з боку особи, яка склала запрошення щодо неї і гарантії її повернення в країну свого походження.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.07.2023 витребувано додаткові докази у справі.

17.07.2023 від Позивачки в особі її представника та від Апелянта надійшли додаткові докази та письмові пояснення.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тож, рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом у межах цього апеляційного провадження у межах доводів апеляційної скарги, які фактично стосуються означеного рішення в частині щодо задоволення позовних вимог (у частині рішення суду щодо відмови в позові Апелянтом правомірність такого рішення не заперечується).

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, громадянка Іраку ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 прибула 21.09.2021 о 14 год. 00 хв. рейсом 2353 з Дубаї до Києва на підставі відкритої багаторазової візи з терміном дії з 02.07.2021 по 31.12.2021, а також на підставі нотаріально посвідченої заяви - запрошення ОСОБА_5 від 20.09.2021, який проживає в України.

У запрошенні від 20.09.2021 зазначено, що ОСОБА_5 запрошує ОСОБА_1 відвідати України з приватною метою, а саме гостювання у родичів в період з 20.09.2021 по 20.12.2021.

Вказаним запрошенням ОСОБА_5 підтвердив забезпечення місця проживання ОСОБА_1 на території України за адресою: АДРЕСА_1 та взяття на себе зобов`язань зі сплати всіх витрат вищевказаної особи, пов`язаних з її перебуванням на території України та з виїздом з України.

На момент проходження прикордонного контролю позивач мав при собі дійсний паспорт серії НОМЕР_2 та діючу багаторазову візу типу С № (М)Y04207453 для в`їзду у період з 02.07.2021 по 31.12.2021.

20.09.2021 до керівника ОКПП «Бориспіль» Трофіменка О.В. було подано клопотання з документами про сприяння в перетині кордону ОСОБА_6 та його дружині.

Метою запланованого приїзду в Україну, а саме до міста Кропивницького, Позивачка зазначає облаштування своєму чоловікові умов проживання та побуту в України на період здійснення ним інвестиційної діяльності в Україні.

При проходженні першої та другої лінії прикордонного контролю Позивачка надала свідоцтво про шлюб, документи, які підтверджують мету її прибуття в Україну, також необхідне грошове забезпечення.

21.09.2021 Відповідачем-1 прийнято рішення про відмову Позивачці в перетині Державного кордону України на в`їзд іноземцю або особі без громадянства.

Підставою для прийняття вказаного рішення Відповідачем-1 зазначено ч. 1 ст. 8 п. 4 Закону України «Про прикордонний контроль» та вказано, що Позивачка не змогла підтвердити мету її запланованого перебування на території України.

У зазначеному рішенні вказано, що його було оголошено Позивачці у присутності перекладача арабської мови громадянина Лівії ОСОБА_8 , НОМЕР_3 .

22.09.2021 представник Позивачки звернувся до начальника Окремого контрольного - перепускного пункту «Київ» відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» Державної прикордонної служби України Трофименка О.В. з адміністративною скаргою про скасування рішення про відмову у перетині кордону та зі скаргою до начальника управління Прикордонного контролю Департаменту охорони державного кордону Державної прикордонної служби України Лисюка Ю.О., однак у задоволенні таких скарг було відмовлено.

9. Позивачка, вважаючи протиправним рішення Відповідача-1 про відмову у перетині нею Державного кордону України, звернулася до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України від 22.09.2011 № 3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773), від 05.11.2009 № 1710-VІ «Про прикордонний контроль» (далі - Закон № 1710), Інструкцією з організації здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.06.2012 № 407 (далі - Інструкція № 407).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

У частині першій статті 57 Конституції України визначено, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Законом № 3773 визначені правила в`їзду іноземців в Україну та підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Частиною першою статті 9 Закону № 3772 передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 3773 документами для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства є, зокрема, паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду чи виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Прикордонний контроль здійснюється зокрема, щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Статтею 3 Закону № 1710 передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Якщо міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що встановлені цим Законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1710 уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому ст. 14 цього Закону.

У частині першій статті 9 Закону № 3772 визначено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Статтею 9 Закону 1710 передбачено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в`їзду в Україну, та передбачає: встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; з`ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Пунктом 16 частини першої статті 1 Закону № 1710 регламентовано, що підтверджуючі документи - це документи, що підтверджують факт туристичного обслуговування, навчання, стажування, працевлаштування, лікування в Україні, бронювання або оплату житла, харчування в Україні та повернення до держави свого громадянства або постійного місця проживання, або до третьої держави (у разі необхідності - інші документи, що підтверджують мету та умови перебування в Україні).

Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку № 392 контроль другої лінії здійснюється у терміни, необхідні для проведення перевірки виконання іноземцем умов в`їзду в Україну, але які не перевищують часу стоянки транспортних засобів закордонного прямування, передбаченого розкладом руху, а в разі прямування особистим транспортом або в пішому порядку - не більше 3 годин з моменту прийняття посадовою особою рішення про проведення контролю другої лінії.

Пунктами 3 та 4 розділу ІІ Порядку № 392 визначено, що для проведення контролю другої лінії залучаються службові особи: підрозділів органу охорони державного кордону - визначені наказом органу охорони державного кордону; оперативно-розшукових підрозділів - визначені наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України або регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Усі службові особи, які залучаються для проведення контролю другої лінії, проходять додаткову підготовку.

Контроль другої лінії здійснюється у складі не менше двох службових осіб.

Відповідно до п. 8 ч. 2 Порядку № 392 контроль другої лінії щодо іноземців проводиться, зокрема: перевірки наявності належно оформлених документів на право в`їзду в Україну, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; перевірки за базами даних і банками даних правоохоронних органів України; перевірки наявності інших підстав для заборони в`їзду іноземців в Україну, визначених ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; установлення місць відправлення та призначення, підтвердження мети запланованого перебування іноземця на території України; проведення з іноземцями співбесіди; перевірки наявності в іноземця достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження чи транзиту до третьої держави або можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України, що передбачено Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через територію України і виїзду за її межі та визначення розміру такого забезпечення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2013 № 884; перевірки дотримання іноземцями встановлених законодавством правил і строків перебування в Україні відповідно до вимог, визначених п. 3 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2015 № 884.

Приписами п. 6 розділу ІІ Порядку № 392 службова особа, яка здійснює контроль другої лінії, повинна відрекомендуватися та надати іноземцю інформацію про: мету контролю другої лінії в письмовій формі українською або зрозумілою іноземцю мовою (англійською або мовою держави, що межує з Україною); прізвища службових осіб, які проводять контроль другої лінії, або номери їх представницьких карток, назву пункту пропуску через державний кордон і дату перетинання державного кордону (на прохання іноземця); право відмовитися від надання пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів під час проведення співбесіди, крім питань, пов`язаних з дотриманням іноземцем умов перетинання державного кордону України.

У разі якщо іноземець не володіє англійською або мовою держави, що межує з Україною, посадові особи на безоплатній основі залучають фахових перекладачів з Довідково-інформаційного реєстру перекладачів Державної міграційної служби України.

Пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 392 визначено, що співбесіда з іноземцями проводиться з метою: уточнення правдивості відомостей, які подавалися іноземцем для отримання в`їзної візи України; отримання інформації про спроби незаконного переміщення через державний кордон осіб, транспортних засобів і вантажів.

Співбесіда має на меті отримання відповідей на поставлені іноземцю запитання, вивчення підтвердних документів.

Під час співбесіди перевіряються або уточнюються усі пояснення особи щодо правових підстав перетинання державного кордону.

Проведення співбесіди фіксуються на засоби відео або аудіодокументування (за згодою).

Під час співбесіди службова особа з урахуванням даних про іноземця, які можуть свідчити про справжні наміри особи, що в`їжджає в Україну, спостерігає за поведінкою опитуваної особи з метою виявлення змін у її поведінці, що можуть давати підстави для додаткової перевірки наданої іноземцем інформації.

Під час співбесіди в рамках процедури контролю другої лінії службові особи опитують родичів та знайомих іноземця, які присутні в пунктах пропуску і висловлюють бажання надати додаткові пояснення щодо в`їзду та перебування іноземця на території України.

Відмова іноземця давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів під час проведення співбесіди не може розглядатись як підстава для прийняття рішення про його обмеження у праві в`їзду в Україну. Рішення щодо пропуску зазначеного іноземця через державний кордон приймається відповідно до законодавства України на підставі вивчення документів, поданих для прикордонного контролю, та іншої наявної інформації.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру проходження Державного кордону України іноземцями, яка зокрема передбачає здійснення уповноваженими органами ДПС перевірки документів іноземця та з`ясування мети його перебування в Україні при здійсненні прикордонного контролю другої лінії.

12. Разом з тим здійсненню вказаної перевірки, зокрема проведення співбесіди з іноземцем, кореспондує обов`язок органів ДПС забезпечити реалізацію іноземцю, який не володіє українською мовою, права на перекладача. Дотримання такої гарантії нерозривно пов`язано з практичною можливістю іноземця пояснити/обґрунтувати перед уповноваженим органом ДПС мету його прибуття в Україну та перебування на її території.

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження Відповідачами не було надано доказів, які б підтверджували забезпечення Позивачці права на перекладача під час проведення співбесіди та, відповідно, надання їй практичної можливості пояснити/обґрунтувати перед уповноваженим органом ДПС мету прибуття в Україну та перебування на її території.

При цьому, доводи представників Апелянта про те, що співбесіда проводилася у присутності громадянина Лівії, який володіє арабською мовою, але відповідний запис співбесіди був знищений за терміном давності та через введення воєнного стану, судова колегія відхиляє, оскільки відповідних належних і допустимих, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказів суду надано не було.

Водночас відповідно до ст. 242 КАС України рішення повинно бути законним та обґрунтованим, а отже в жодному випадку не може засновуватися на припущеннях.

Крім того частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Втім, у спірних правовідносинах Відповідачами такий обов`язок не виконано.

14. Твердження Відповідачів про те, що у спірному рішенні про відмову Позивачці в перетині державного кордону зазначено про залучення громадянина Лівії, який володіє арабською мовою та здійснив відповідний переклад, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки у вказаному рішенні зазначено виключно про те, що воно було проголошено у присутності вказаної особи (як перекладача), а не про забезпечення Позивачці права на перекладача під час проведення співбесіди.

У контексті аналізу таких доводів Відповідачів судова колегія зазначає, що саме відсутність у Позивачки реальної практичної можливості пояснити уповноваженим представникам ДПС мету її прибуття та перебування в Україні та/або надати певні додаткові документи чи повідомити про те, що окремі з них перебувають в її чоловіка, який прибув та проходить прикордонний контроль одночасно з нею, й призвела до ухвалення спірного в цій справі безпідставного та необґрунтованого рішення з порушенням процедури його прийняття.

При цьому колегія суддів зазначає, що право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною, а також на важливості забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії»).

15. Разом з тим судова колегія звертає увагу й на те, що під час проходження прикордонного контролю Позивачкою надавалися уповноваженим працівникам ДПС документи, які підтверджують мету її прибуття в Україну та наявність фінансових засобів, як таке вимагає законодавство, зокрема документи про підприємницьку діяльність чоловіка, свідоцтво про шлюб з ним, запрошення від ОСОБА_9 , який є українським бізнес-партнером її чоловіка.

При цьому аналіз вказаних документів, а також меморандуму, укладеного між Кіровоградською облрадою, ТОВ «СВІС ХЕЛСКЕА ФАРМАЦОЙТІКАЛС ЛТД» і чоловіком Позивачки, надає підстави стверджувати, що Позивачкою було надано достатній пакет документів, з якого вбачається мета її прибуття в Україну.

Водночас доводи Апелянта про те, що такі документи Позивачкою не надавалися і що вони були лише в її чоловіка, судова колегія відхиляє, оскільки Відповідачами не надано жодних доказів, які б підтверджували наведені ним доводи та/або доказів, які б свідчили про неможливість перевірки відповідних документів за умови їх перебування в чоловіка Позивачки, який, як про таке зазначили безпосередньо представники Апелянта, проходив прикордонний контроль разом з Позивачкою (одночасно) та на підставі цих же документів отримав дозвіл на перетин державного кордону.

З приводу тверджень Апелянта про те, що подання документів, на які посилається сторона Позивачки, зокрема клопотання про перетин нею кордону та означеного вище меморандуму, не передбачено законодавством, судова колегія зазначає, що законодавством не визначено чіткого та виключного переліку документів, які повинні бути надані іноземцем для обґрунтування перед органом ДПС мети свого перебування в Україні. Тож, усі документи, що були в розпорядженні уповноважених осіб Апелянта мали бути оцінені ними в сукупності при вирішенні питання щодо надання дозволу на перетин Позивачкою державного кордону.

З огляду на вищевикладене, судова колегія відхиляє доводи Апелянта про те, що наявність в іноземця візи не свідчить про пропуск такої особи в країну прямування і що особа чітко і без вагань повинна надати відповідні пояснення під час співбесіди. При цьому колегія суддів ще раз зауважує, що перетин державного кордону здійснювався Позивачкою за наявності не лише діючої візи, а й означених вище документів щодо мети її візиту в Україну, пояснити яку в усній формі вона була позбавлена можливості саме внаслідок порушення процедури прикордонного контролю другої лінії, зокрема при проведенні співбесіди, представниками ДПС, на чому судом наголошено вище.

Доказів зворотного Відповідачами суду не надано.

Доводи Апелянта про те, що при перетині Позивачкою державного кордону має перевірятися мета її перебування в України, з огляду на фактори щодо нелегальної міграції та національність Позивачки, судова колегія відхиляє як необґрунтовані з огляду на вищевикладене та зазначає, що Відповідачами належної перевірки з дотриманням прав Позивачки як іноземця не здійснено, а натомість застосовано формальний, не виважений та необ`єктивний підхід.

16. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішення про відмову у перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 21.09.2021 громадянці Іраку ОСОБА_1 , необхідності його скасування та задоволення позову в цій частині позовних вимог.

17. Доводи Апелянта про те, що рішення про відмову в перетині державного кордону має разовий характер і не розповсюджується на подальші спроби, що Позивачка станом на час звернення до суду з позовом у цій справі на території України не перебувала і що оскаржуване рішення не створює для неї жодних правових наслідків, судова колегія до уваги не приймає з наступних підстав.

Як установлено судом вище, рішення про відмову Позивачці у перетині державного кордону України є протиправним. Таким рішенням було порушено право Позивачки на перетин Державного кордону України, яке підлягає захисту, і внаслідок його прийняття Позивачка зазнала певних негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, з огляду на наведену законодавчу норму, здійснення перегляд оскаржуваного Позивачкою рішенні про відмову їй у перетині державного кордону адміністративним судом відповідає завданням адміністративного судочинства.

При цьому, у контексті аналізу наведених доводів апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в цій справі в частині щодо зобов`язання Відповідача надати Позивачці дозвіл на в`їзд в Україну, зазначивши, що відповідна юридична дія вичерпана.

Доводи щодо спростовування правильності висновків суду першої інстнції у цій частині Апелянтом не наведено.

18. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

19. Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

20. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

21. Таким чином, апеляційна скарга Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 липня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк