Справа № 400/5871/23
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р. № 400/5871/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання протиправним та скасування рішення від 11.06.2013 року № 44,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області від 11.06.2013 року № 44 «Про утримання надміру виплачених сум пенсії за період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року».

29.05.2023 року Ухвалами суду позивачеві поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року йому була нарахована та виплачувалася пенсія на підставі довідок ПП «Гіацинт» 18.02.2008 року № 27-р. за період з січня 1994 по березень 1995, довідки про заробітну плату, що видані ЗАТ «Реєстратор» 20.03.2009 року № 32-р., 18.03.2009 року № 54-к за періоди з квітня 1996 по грудень 1999 та за сумісництвом з 15.03.1996 року по 29.12.1999 року, які були надані Позивачем до органу ПФУ у 2009 році для здійснення перерахунку пенсії. При здійсненні перевірки правильності нарахування пенсійних виплат по його пенсійній справі 11.06.2013 року Комісією з питань призначення та виплати пенсій було винесено рішення № 44, що за період з 01.07.2009 по 30.04.2013 року переплата пенсії Позивачу становить 73297,87 грн та протягом всього часу з липня 2013 року по теперішній час з пенсії Позивача органом ПФУ самостійно проводяться утримання цієї суми переплати по 20% щомісячно. До висновків, які викладені в оскаржуваному Рішенні № 44, комісія дійшла через аналіз господарської діяльності юридичних осіб, де працював у свій час Позивач (1996-1999 роки). Так, ПП «Гіацинт» не пройшло перереєстрацію у 2003 році, ЗАТ «Реєстратор» не веде господарську діяльність з 2007 року, довідки про працю позивача на цих підприємствах були видані у 2009 році, коли підприємства вже фактично не здійснювали свою господарську діяльність. Оскільки ПФУ не було встановлено обставин підробки довідок, які надані були позивачем для перерахунку, не було встановлено факту, що ОСОБА_1 не працював на цих підприємствах, також відсутні докази про вчинення саме позивачем зловживань (недобросовісності), що призвели до безпідставної виплати йому сум пенсії, все це свідчить, що у ГУ ПФУ були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про стягнення з ОСОБА_1 сум надмірно виплаченої пенсії. Позивач просить суд скасувати Рішення № 44, яке станом на теперішній час є чинним, та саме на підставі цього рішення ГУ ПФУ продовжує щомісячно утримувати з його пенсії кошти, що з огляду на Положення про Пенсійний фонд України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 1215 Цивільного кодексу України є протиправним.

14.06.2023 року Відповідач надав відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що оскільки довідки про заробітну плату: ПП «Гіацинт» 18.02.2008 року № 27- р. за період з січня 1994 по березень 1995, видана після ліквідації підприємства, а довідка ЗАТ «Реєстратор» 20.03.2009 року № 32-р., 18.03.2009 року № 54-к за періоди з квітня 1996 по грудень 1999 та за сумісництвом з 15.03.1996 року по 29.12.1999 року видана підприємством, яке з 2007 року не веде господарську діяльність, ПФУ правомірно прийняли оскаржуване рішення та визначили суму переплати пенсії Позивачу з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року, яка становить 73297,87 грн., та прийнято рішення про утримання 20% одержуваної ним пенсії непогашеної переплати.

23.06.2023 року у відповіді на відзив позивач зазначив, що всі довідки які стали підставою для здійснення перерахунку пенсії в 2009 році, видані підприємствами законно, що підтверджено рішеннями судів. Так, ПП «Гіацинт» тільки в 2016 році припинило свою діяльність та виключено з ЄДР. ЗАТ «Реєстратор» не виключено з ЄДР, не перебуває в процесі припинення. Окрім того, Позивач наголошує, що він отримав довідки за ті роки, коли підприємства працювали та вели господарську діяльність. Посилання відповідача на те, що підприємства на дату видачі довідок не ведуть господарську діяльність, не може свідчити про те, що ОСОБА_1 у 1996-1999 роках там не працював. Позивач наголошує, що його вини немає у тому, що довідки у 2009 році, які він надав для перерахунку пенсії у 2009 році, не прийшлися «до вподоби» ПФУ. Довідки є оригінальними, факту підроблення довідок Позивачем ГУ ПФУ не встановлено. Тобто, жодних підстав для винесення оскаржуваного рішення та самостійного стягнення сум переплати з пенсії позивача у Відповідача не було. Позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

26.06.2023 та 27.06.2023 року Сторонами до суду надані зави про розгляд справи в порядку письмового провадження

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач перебуває на обліку ГУ ПФУ та отримує пенсію, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон України № 1058).

08.07.2008 року позивачу призначено пенсію по інвалідності. Розмір пенсії склав 426,39 грн.

06.07.2009 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про перерахунок пенсії згідно наданих ним документів, а саме: довідки про заробітну плату, що видана ПП «Гіацинт» 18.02.2008 року № 27-р. за період з січня 1994 по березень 1995; довідок про заробітну плату, що видані ЗАТ «Реєстратор» від 20.03.2009 року № 32-р. та від 18.03.2009 року № 54-к за періоди з квітня 1996 року по грудень 1999 року та за сумісництвом з 15.03.1996 року по 29.12.1999 року.

30.07.2009 року управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва проведено перерахунок пенсії позивача, починаючи з 07.07.2009 року, та збільшено її розмір до 1265,63 грн.

У 2011 році відбулось збільшення пенсії позивача. Розмір пенсії склав 3137,66 грн.

Рішенням Комісії з питань призначення та виплати пенсій та допомог при управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва 11.06.2013 року винесено рішення № 44 про утримання з позивача переплати пенсії в розмірі 73297,97 грн. за період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року розміром 20% одержаної пенсії з 01.07.2013 року.

12.08.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою щодо надання пояснень стосовно утримання пенсії.

Листом від 26.08.2020 року № 4930-4740/З-02/8-1400/20 ГУ ПФУ надало позивачу роз`яснення, з яких вбачається наступне:

ПП «Гіацинт» нараховувало фонд оплати праці частково у 1994 1995 роках та знято з обліку як таке, що не пройшло перереєстрацію 20.12.2003 року. Тобто, довідка про заробітну плату від 18.02.2008 року № 27р видана після ліквідації підприємства.

ЗАТ «Реєстратор» не веде фінансово-господарської діяльності з 01.04.2007 року; кількість працюючих на підприємстві осіб у 1999 році складала 9 осіб. Суми нарахованого фонду оплати праці, з урахуванням кількості працівників менше ніж заробітна плата, вказана у довідці від 20.03.2009 року № 32р, тому врахувати її для розрахунку пенсії немає законних підстав.

ГУ ПФУ вважає, що за період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року виникла переплата пенсії в сумі 73297,87 грн. Утримання пенсії здійснюється на підставі рішення від 11.06.2013 року № 44 по 20% щомісячно по теперішній час.

13.11.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою щодо скасування рішення від 11.06.2013 року № 44.

Листом від 27.11.2020 року № 7030-6887/З-02/8-1400/20 позивачу повідомлено, що з матеріалів пенсійної справи підстави для скасування рішення від 11.06.2013 року № 44 відсутні.

Не погоджуючись з рішенням від 11.06.2013 року № 44 та вважаючи його протиправним, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Судом поновлено строки на звернення позивача до суду, оскільки після винесення 20.07.2021 року Постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом про залишення позову без розгляду, позивачем усунуто підстави, з яких було позов залишено без руху, та відповідно до п. 4 ст. 240 КАС України позивач має право в загальному порядку звернутися з позовом до суду.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України № 1058, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон України № 1788), суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Таким чином, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. В жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 28.04.2015 року у справі № 21-138а15 та Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 року у справі № 712/9936/17.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України № 1788, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

У відповідності до ч. 18 ст. 106 Закону України № 1058, посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідальність за правильність та достовірність документів, що подаються для призначення пенсій, в тому числі персоніфікованих відомостей про заробітну плату, які вносяться до реєстру застрахованих осіб, покладено на роботодавця (страхувальника).

Відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02.07.2014 року (справа № 6-91цс14) та від 22.01.2014 року (справа № 6-151цс13).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності вини позивача чи зловживань з його боку при отриманні довідок для здійснення перерахунку пенсії.

Відповідач у своєму відзиві посилався на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 року у справі № 400/823/20.

Із зазначених судових рішень вбачається висновок суду, що пенсійний орган належними доказами встановив обставини недостовірності вказаних довідок і інших документів.

Але поряд з цим відсутній висновок суду, що довідки, які викликають у ПФУ сумніви щодо їх оригінальності, підроблені ОСОБА_1 .

Разом з цим, пенсійний органу у рішенні від 11.06.2013 року № 44 не навів обґрунтованих обставин та доказів зловживань саме з боку позивача, про його обізнаність відносно недостовірності даних, які враховувалися при обчисленні пенсії. При цьому відповідач не ставить під сумнів, що у період 1996-1999 року Позивач працював на цих підприємствах.

Окрім того, надаючи оцінку висновкам, викладеним у рішенні № 44, суд зауважує, що ПФУ неправомірно ставить у пряму залежність ведення господарської діяльності підприємствами в 2009 році від достовірності відомостей, викладених у довідках про те, що позивач працював на цих підприємствах та отримував заробітну плату в минулі роки з 1996 по 1999 рік.

Інших доводів в оскаржуваному рішенні відповідачем не наведено.

Суд наголошує, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії ГУ ПФУ мав достеменно встановити факт вчинення Позивачем протиправних дій, спрямованих на заволодіння коштами Пенсійного фонду, через підробку довідок, надання неправдивих даних тощо. Окрім того, ГУ ПФУ не встановлено винних та з чиєї вини нараховано суми пенсій у розмірі, що суперечить вимогам Закону. Відсутній в оскаржуваному Рішенні №44 і розрахунок переплати пенсії у зв`язку з поданням пенсіонером недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.02.2020 року у справі № 761/41107/16-а, від 26.03.2020 року у справі № 299/3616/16-а, від 06.04.2020 року у справі № 489/2351/16-а.

Окрім того, довідки про заробітну плату (ПП «Гіацинт» 18.02.2008 року № 27-р. за період з січня 1994 по березень 1995; довідки про заробітну плату, що видані ЗАТ «Реєстратор» від 20.03.2009 року № 32-р. та від 18.03.2009 року № 54-к за періоди з квітня 1996 року по грудень 1999 року та за сумісництвом з 15.03.1996 року по 29.12.1999 року) були неодноразово предметом дослідження судами у справах 400/12822/21 (а.с.25-29) 400/1757/21(а.с.30-40,41), 400/5312/22(а.с.43-46). Рішеннями суду визнано право позивача на врахування періодів, зазначених у довідках, до страхового стажу, зобов`язано Відповідача здійснити перерахунок пенсії по цими довідкам. У даних справах навіть Відповідач жодного разу не поставив під сумнів достовірність довідок. Вище перелічені рішення судів набрали законної сили та виконанні ГУ ПФУ.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення від 11.06.2013 року № 44 прийнято Відповідачем протиправно та належить скасуванню.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з тексту позовної заяви та не заперечується сторонами, Відповідач з липня 2013 року по теперішній час здійснює самостійне утримання сум переплати з пенсії позивача по 20% щомісячно.

Позивачем не було надано добровільної письмової згоди на утримання частки пенсії.

Таким чином, ГУ ПФУ самостійно примусово звернув стягнення заборгованості по переплаті на пенсію позивача.

Такі дії відповідача є протиправними та такими, що порушують право власності Позивача на кошти його пенсійних виплат.

Повноваження ПФУ викладені в Положенні про Пенсійний фонд України, що затверджений постановою КМУ від 23 липня 2014 р. № 280, серед іншого у ПФУ відсутні повноваження на примусове стягнення сум заборгованості (переплати) за рахунок пенсійних виплат.

Право на примусове звернення стягнення на пенсійні виплавати мають виключно органи Держаної виконавчої служби на підставі виконавчих документів, перелік яких визначений в ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд приходить до висновку, що самостійне примусове виконання незаконно прийнятого Рішення № 44 від 11.06.2013 року органами ПФУ, шляхом утримання 20% щомісячно з пенсії Позивача, є перевищенням повноважень ГУ ПФУ та такі дії лежать поза площиною прав та обов`язків, повноважень органів Пенсійного фонду.

Оскільки станом на час прийняття рішення судом по даній справі ГУ ПФУ продовжує вчиняти незаконні дії (права позивача продовжують порушуватися), які полягають у примусовому стягнення сум переплати з пенсії ОСОБА_1 , а Позивач у позовній заяві ці дії не оскаржує, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту порушеного права визнати дії ГУ ПФУ у Миколаївській області, які полягають у примусовому виконанні Рішення № 44 від 11.06.2013 року, а саме щомісячне стягнення 20% пенсії.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області від 11.06.2013 року № 44 «Про утримання надміру виплачених сум пенсії за період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань призначення та виплати пенсій та допомог при управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 11.06.2013 року № 44 про утримання з ОСОБА_1 переплати пенсії за період з 01.07.2009 року по 30.04.2013 року.

3. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо здійснення щомісячного утримання 20% з пенсії ОСОБА_1 на погашення переплати на виконання Рішення № 44 від 11.06.2013 року протиправними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 26.07.2023 р.

Суддя Н. В. Лісовська