Справа № 160/4064/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2023 року Справа № 160/4064/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
02.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи на посаді медичної сестри з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2012 по 10.10.2017, з 11.10.2017 по 19.01.2023 та період навчання за спеціальністю з 01.09.1988 по 02.05.1991;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 19.01.2023, з урахуванням висновків суду та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за №1788-ХІІ від 05.11.1991, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №160/4064/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
04.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву (вх. №6248/23), у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII), відповідно до якого право на пенсію за вислугу років мають особи, в яких на день введення в дію Закону №2148-VIII (11.10.2017) наявний спеціальний стаж роботи не менше 26 років 6 місяців на посадах і в установах передбачених Порядком №909, та дотриманні норми щодо досягнення пенсійного віку та наявного страхового стажу відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач-1 зазначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності спеціального стажу за вислугу років: станом на 01.04.2015 не менше 25 років; станом на 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців; станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Проте, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 32 роки 3 місяці 14 днів, стаж роботи за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 23 роки 09 місяців 1 день. Зазначає, що до стажу роботи за вислугу років зараховано всі періоди роботи згідно доданих документів, однак, зазначеного стажу не вистачає для призначення позивачу пенсії за вислугу років. З огляду на викладене, відповідач наголошує на тому, що оспорювані рішення є правомірними та прийняті у відповідності до чинного законодавства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі №160/4064/23 відмовлено.
14.04.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2) надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №4957/23ел), у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог та підтримав доводи, викладені у відзивах відповідача-1 та відповідача-3.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 19.01.2023 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними документами.
Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж заявника становить 32 роки 3 місяці 14 днів, стаж за вислугу років становить 23 роки 9 місяців 1 день при необхідному 26 років 6 місяців, визначеному п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017). За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.
ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 08.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відповідними документами.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що страховий стаж заявника становить 32 роки 6 місяців 7 днів, спеціальний стаж роботи станом на 11.10.2017 становить 16 років 02 місяці 16 днів при необхідному 26 років 6 місяців, визначеному п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (станом на 11.10.2017). За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До спеціального стажу не зараховані: період роботи з 28.11.2005 по 29.09.2006 у пункті охорони здоров`я шахти «Родіна» згідно довідки від 30.05.2022 №307, виданої АТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки відсутній документ щодо акредитації пункту охорони здоров`я шахти «Родіна» як закладу охорони здоров`я; періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2012 по 10.10.2017 згідно довідки від 25.05.2022 №1, виданої медичним центром ПП «Гален», оскільки відсутній устав та статут про віднесення медичного центру ПП «Гален» до закладів охорони здоров`я. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За нормами частини 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII) набрав чинності 11.10.2017.
Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом №1788-XII страхового і спеціального стажу.
Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
За змістом статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII) та Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому з прийняттям Закону №213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, а з прийняттям Закону №911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Так згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону № 911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців.
До досягнення віку встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років які народилися з 1 січня 1971 року.
Проте, 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено Рішення №2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.
Конституційний Суд України, ухвалюючи вищезазначене Рішення №2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому Рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.
Згідно статті 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
З аналізу наведених правових норм Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей першої, третьої, частини третьої статті 22, статті 46 Конституції України.
Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII.
Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни, внесені до статті 55 Закону №1788-XII Законом №213-VIII та Законом №911-VIII неконституційними.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Отже, починаючи з 05.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що єдиною умовою для набуття позивачем права на призначення пенсії за вислугу років є наявність у нього станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом №2148-VIII) не менше 25 років спеціального стажу роботи.
За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637.
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Так, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 03.05.1991 містить, наступні записи:
- 03.05.1991 прийнята до Міської дитячої лікарні №3 м. Кривого Рогу на посаду медсестри (палатної) педіатричного відділення для немовлят, на підставі наказу №42 від 01.05.1991 (запис №1);
- 09.03.1993 звільнена за ст. 36 п. 5 КЗпП України по переведенню в Міську лікарню №6, на підставі наказу №25 від 01.03.1993 (запис №2);
- 10.03.1993 зарахована палатною медсестрою ІІ терапевтичного відділення по переведенню в Міську лікарню №6, на підставі наказу №30-п від 09.03.1993 (запис №3);
- 08.08.1993 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №94-п від 13.08.1993 (запис №4);
- 16.11.1993 прийнята на посаду медсестри в дитячому садку №60, на підставі наказу №44 пар. 3 від 15.11.1993 (запис №5);
- 17.01.2001 звільнено з займаної посади раніше призначеного терміну по догляду за дитиною до 14 років, на підставі наказу №2 пар. 1 від 17.01.2001 (запис №7);
- 17.01.2001 запис №7 вважати недійсним від 17.01.2001, на підставі наказу №2 пар. 5 від 17.01.2001 (запис №8);
- 17.01.2001 звільнено з займаної посади за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років за ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №2 пар. 5 від 17.01.2001 (запис №9);
- 29.01.2001 розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №527 від 29.01.2001 (запис №10);
- 08.04.2001 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №2031 від 09.04.2001 (запис №11);
- 09.04.2001 прийнята до Міської лікарні №4 м. Кривого Рогу на посаду медсестри фізкабінету фізіотерапевтичного відділення, на підставі наказу №29-к від 09.04.2001 (запис №12);
- 02.11.2001 назва «Міська лікарня №4» змінена на назву комунальний заклад «Міська лікарня №4», на підставі наказу №177УМ від 02.11.2001 по Криворізькому міськвиконкому (запис №13);
- 01.03.2004 переведена на посаду медсестри профкабінету, на підставі наказу №21-п від 01.03.2004 (запис №14);
- 28.02.2005 звільнена по догляду за дитиною до 14 років, ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №29-к від 28.02.2005 (запис №15);
- 08.03.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №НТ050309 від 09.03.2005 (запис №16);
- 15.06.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1.4 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №НТ050616 від 16.06.2005 (запис №17);
- 16.06.2005 розпочато виплату матеріальної допомоги на період навчання відповідно до п. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №НТ050616 від 16.06.2005 (запис №18);
- 16.06.2005 зараховано на курси «Оператор комп`ютерного набору» за направленням центру зайнятості, на підставі наказу №9 від 16.06.2005 (запис №19);
- 23.09.2005 відрахована із курсів «Операторів комп`ютерного набору» в зв`язку із закінченням повного курсу навчання, на підставі наказу №9-во від 23.09.2005 (запис №20);
- 23.09.2005 - припинено виплату матеріальної допомоги на період навчання відповідно до п. 1.12 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №НТ050926 від 26.09.2005 (запис №21);
- 24.09.2005 - продовжено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №НТ050926 від 26.09.2005 (запис №22);
- 27.11.2005 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», на підставі наказу №УТ051129 від 29.11.2005 (запис №23);
- 28.11.2005 прийнята сестрою медичною дільниці №1 шахти «Родина» цехової медичної служби ЛОКа, на підставі наказу №383-к від 28.11.2005 (запис №24);
- 29.09.2006 звільнена з ініціативи працівника в зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, згідно ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №671-к від 29.09.2006 (запис №25);
- 08.01.2008 прийнята на посаду медичної сестри в Медцентр ПП «Гален», на підставі наказу №3-К від 08.01.2008 (запис №26);
- 01.02.2012 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №28-К від 01.02.2012 (запис №27);
- 01.03.2012 прийнята до Українського науково-дослідного інституту промислової медицини на посаду сестри медичної фізіо-терапевтичного відділення, на підставі наказу №39-к від 01.03.2012 (запис №28);
- 28.12.2012 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №225-к від 24.12.2012 (запис №29);
- 08.01.2013 прийнята до ТОВ «Аптеки медичної академії» на посаду медичної сестри до амбулаторії №2, на підставі наказу №4-ВК-13 від 08.01.2013 (запис №30);
- 28.08.2013 переведена на посаду сестри медичної до амбулаторії №2 діагностичного центру, на підставі наказу №222-ВК-13 від 28.08.2013 (запис №31);
- 22.04.2014 звільнена з займаної посади за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №91-ВК-14 від 22.04.2014 (запис №32);
- 22.05.2014 прийнята до ТОВ «Медичний центр Традиція» на посаду сестри медичної, на підставі наказу від 22.05.2014 №9-к (запис №33);
- 30.04.2015 звільнена з займаної посади за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу від 28.04.2015 №11-к (запис №34);
- 05.05.2015 прийнята на посаду медичної сестри в Медичний центр ПП «Гален», на підставі наказу №59-к від 05.05.2015 (запис №35);
- 19.01.2018 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, на підставі наказу №3-К від 10.01.2018 (запис №36);
- 23.01.2018 прийнята до Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради сестри медичної дільничної амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3, на підставі наказу №2к від 22.01.2018 (запис №37);
- 28.02.2018 звільнена з займаної посади за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №33-к від 28.02.2018 (запис №38);
- 01.03.2018 прийнята до Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №60 (ясла-садок) комбінованого типу Криворізької міської ради на посаду медичної сестри, на підставі наказу №22-к/тр пар. 1 від 27.02.2018 (запис №39);
- 02.08.2018 переведена на посаду старшої медичної сестри, на підставі наказу №87-к/тр пар. 5 від 17.07.2018 (запис №40);
- Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №60 (ясла-садок) комбінованого типу Криворізької міської ради 26.12.2018 перейменовано на Комунальний заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №60 Криворізької міської ради, на підставі наказу управління комунальної власності міста №162-ун від 26.12.2018 (запис №40);
- 11.12.2020 звільнена за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №174-к/тр від 09.12.2020 (запис №41);
- 17.12.2020 прийнята до ТОВ «Медіком Кривбас» на посаду сестри медичної загально-медичного персоналу відокремленого відділення №4 лікувально-діагностичного центру, з випробувальним терміном на три місяці, на підставі наказу №336-к від 16.12.2020 (запис №42);
- 19.01.2023 звільнена з посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст.36 КЗпП України, на підставі наказу №18/к від 19.01.2023 (запис №43).
При цьому, як встановлено судом, вказані записи не містять виправлень, описок, підчищень, а тому, є належними та допустимими доказами які підтверджують періоди роботи позивача.
Відповідно до оспорюваного рішення, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, до спеціального стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи: з 28.11.2005 по 29.09.2006 у пункті охорони здоров`я шахти «Родіна» згідно довідки від 30.05.2022 №307, виданої АТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки відсутній документ щодо акредитації пункту охорони здоров`я шахти «Родіна» як закладу охорони здоров`я; періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2012 по 10.10.2017 згідно довідки від 25.05.2022 №1, виданої медичним центром ПП «Гален», оскільки відсутній устав та статут про віднесення медичного центру ПП «Гален» до закладів охорони здоров`я.
Натомість, судом встановлено, що в матеріалах справи містяться довідки на підтвердження роботи позивача у зазначених вище підприємствах та установах, а саме:
- довідка від 20.05.2022 №319, видана ТОВ «Аптеки медичної академії» в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала в ТОВ «Аптеки медичної академії» на посаді сестри медичної в амбулаторії №2 діагностичного центру з 08.01.2013 по 22.04.2014; крім того надано копію ліцензії серії АВ №511579 від 29.01.2010, виданої Міністерством охорони здоров`я України;
- довідка №751 від 23.05.2022, видана Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді сестри медичної дільничної амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 з 23.01.2018 по 28.02.2018;
- довідка від 25.05.2022, видана ТОВ «Медичний центр традиція» в тому, що ОСОБА_1 дійсно була прийнята на посаду сестри медичної 22.05.2014, була звільнена із займаної посади за згодою сторін з 30.04.2015; крім того надано копію ліцензії серії АЕ №460246 від 16.05.2014, виданої Міністерством охорони здоров`я України;
- довідка №1 від 25.05.2022, видана ПП «Гален» в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді медичної сестри в Медичному центрі ПП «Гален» з 08.01.2008 по 01.02.2012 та з 05.05.2015 по 19.01.2018; разом з тим, надано копію ліцензій серії АВ №155403 від 07.08.2006, серії АГ №599423 від 21.11.2011, виданої ПП «Гален» Міністерством охорони здоров`я України;
- довідка від 26.05.2022 №105, видана Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня №16», в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала в Криворізькій міській лікарні №6 з 10.03.1993 на посаді палатної медичної сестри ІІ терапевтичного відділення; 01.08.1993 звільнено за власним бажанням;
- довідка від 30.05.2022 №04/21-0965, видана Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала в Українському науково-дослідному інституті промислової медицини з 01.03.2012 на посаді сестри медичної фізіотерапевтичного відділення по 28.12.2012, разом з тим, підтверджено статус закладу як закладу охорони здоров`я, а також право позивача на пенсію за вислугу років;
- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №307 від 30.05.2022, видана АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (АТ «Кривбасзалізрудком»), в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день в АТ «Кривбасзалізрудком» в пункті охорони здоров`я шахти «Родіна» Управління соціальних підрозділів з 28.11.2005 по 29.09.2006 на посаді сестри медичної. У зазначеній довідці також вказано, що зазначений період не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки пункт охорони здоров`я шахти «Родіна» Управління соціальних підрозділів не відноситься до комунальних закладів охорони здоров`я;
- довідка підтверджуючого характеру від 30.05.2022 №484, видана Комунальним некомерційним підприємством «Криворізька міська лікарня №16», в тому, що ОСОБА_1 дійсно була прийнята в Міську дитячу лікарню №3 м. Кривого Рогу з 03.05.1991 на посаду медичної сестри палатної 2-го дитячого відділення, наказ №42 від 01.05.1991; 09.03.1993 наказом №25 від 01.03.1993 звільнена по переводу до Міської лікарні №6 м. Кривого Рогу;
- довідка про підтвердження наявного трудового стажу №18 від 31.05.2022, видана Комунальним закладом дошкільної освіти (ясла садок) комбінованого типу №60 Криворізької міської ради в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала у дошкільному виховному закладі дошкільної освіти №60, спеціалізованому по художньо-естетичному та фізичному профілю у м. Кривий Ріг на посаді старшої медичної сестри з 16.11.1993 до 17.01.2001 та у Комунальному закладі «Дошкільний навчальний заклад №60 (ясла садок) комбінованого типу» Криворізької міської ради на посаді медичної сестри з 01.03.2018 до11.12.2020;
- довідка від 07.06.2022 №887, видана Комунальним підприємством «Криворізька міська клінічна лікарня №2», в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала в міській лікарні №4 м. Кривого Рогу на посаді медсестри в період з 09.04.2001 по 28.02.2005;
- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17/д від 08.02.2023, видана ТОВ «Медіком Кривбас» в тому, що ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день на посаді сестри медичної загально медичного персоналу відокремленого відділення №4 лікувально-діагностичного центру ТОВ «Медіком Кривбас» з 17.12.2020 по 19.01.2023; разом з тим, надано копію ліцензії за рішенням №809 від 04.08.2016, виданої ТОВ «Медіком Кривбас» Міністерством охорони здоров`я України, а також результати атестації робочих місць за умовами праці.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 №909 (далі Перелік №909) затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Зокрема, розділ 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 включає наступні заклади і установи та посади:
- лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад);
- аптека, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії: провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти;
- медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Відповідно до примітки 2 до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.
З аналізу зазначеного вище суд встановив, що Переліком №909 установлено заклади охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, на відповідних посадах. Разом з тим, згідно з приміткою 2 Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Крім того, суд наголошує на тому, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пов`язане не лише з місцем роботи закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача у Медичному центрі ПП «Гален» з 08.01.2008 по 01.02.2012 та з 05.05.2015 по 19.01.2018 на посаді медичної сестри слід віднести до його пільгового стажу в розумінні статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, відповідно до Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за №892/7180 медичний центр (різного профілю) належить до багатопрофільних лікарняних закладів.
Однак, суд погоджується з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відсутність документа щодо акредитації пункту охорони здоров`я шахти «Родіна» як закладу охорони здоров`я, оскільки вказане підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №307 від 30.05.2022, виданої АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (АТ «Кривбасзалізрудком»), у якій вказано, що період роботи у зазначеному підприємстві не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки пункт охорони здоров`я шахти «Родіна» Управління соціальних підрозділів не відноситься до комунальних закладів охорони здоров`я, що також не заперечується позивачем у позовній заяві.
Позивач просить зарахувати період навчання до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому, в оспорюваних рішеннях про відмову в призначенні пенсії відсутня інформація про відмову у зарахування періоду навчання до спеціального стажу позивача, відтак, права позивача у вказаній частині не є порушеними.
Крім того, оспорювані рішення також не містять інформації про відмову у зарахуванні до спеціального стажу позивача періоду роботи з 05.05.2012 по 10.10.2017 та з 11.10.2017 по 19.01.2023 , а тому позовні вимоги у зазначеній частині також не підлягають задоволенню.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постановах від 29.08.2018 у справі №492/446/15-а, від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17, про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів Пенсійного фонду України до реалізації особою конституційного права на соціальний захист при наявності підтвердженого стажу роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.
Між тим, суд наголошує на тому, що згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що положення ч. 3 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності (абзац 10 п. п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).
Таким чином, за будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011.
Таким чином, на захист порушеного права позивача, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ ОСОБА_1 періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2015 по 19.01.2018, з 05.05.2012 по 10.10.2017.
З огляду на викладене, відповідачами передчасно здійснено висновок про відсутність спеціального стажу у позивача та відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.
Суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугу років діяли не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відтак, вказані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
У зв`язку із тим, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду в даному рішенні.
Щодо належного пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку останнім органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 08.02.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності, відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає за доцільне покласти обов`язок з повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняття обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як визначений суб`єкт призначення.
Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у розмірі 1073,60 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у розмірі по 268,40 грн з кожного пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ періоди роботи з 08.01.2008 по 01.02.2012, з 05.05.2015 по 19.01.2018, з 05.05.2012 по 10.10.2017.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22.05.2023.

Суддя О.В. Царікова