Справа № 320/2793/21
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м.Київ № 320/2793/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агротехніка" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агротехніка" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 5934/10-36- 07-05 від 07.12.2020 в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та нарахування штрафних санкцій в сумі 566 593,75 грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 5939/10-36- 07-05 від 07.12.2020 в частині накладання штрафу в розмірі 23 732,00 грн;

визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнями-рішеннями № 3060/07-13 від 26.02.2021 та № 3061/07-13 від 26.02.2021 повністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку за результатами якої дійшов помилкових висновків щодо порушення ТОВ "Спектр-Агротехніка" норм податкового законодавства у період з 01.01.2017 по 04.11.2020, оскільки акт перевірки складено без врахування існуючих фактів, відомостей, що містяться у первинних документах бухгалтерського та податкового обліку підприємства. Крім того, зазначає, що податковим органом було протиправно збільшено період перевірки.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити у його задоволення, оскільки контролюючим органом було встановлено ряд порушень податкового законодавства, а саме заниження податку на прибуток, податку на додану вартість, податко на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті до бюджету, військового збору, а також зазначає, що позивачем не складено та не зареєстровано податкові наклдані на загальну суму 112 469,00 грн. Також вважає, що контролюючим органом не здійснено донарахування за періоди, які охоплюють більший термін а ніж 1095 днів, тому на його думку приписи ст.. 102 Подактового кодексу України (далі ПК України) не було порушено.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агротехніка» має статус юридичної особи, про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця (номер запису 0000935 від 13.02.2012).

За перевіряємий період, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач здійснював такі види підприємницької діяльності: (КВЕД 46.61) оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням; (КВЕД 46.12) діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; (КВЕД 46.14) діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; (КВЕД 46.21) оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; (КВЕД 46.69) оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням; (КВЕД 46.71) оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; (КВЕД 46.75) оптова торгівля хімічними продуктами.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі направлень від 22.10.2020 № 89/10-36-07-05, № 90/10-36-07-05, № 91/10-36-07-05, № 92/10-36-07-05, № 93/10-36-036-07-05, № 95/10-36-07-05, 96/10-36-07-05, № 97/10-36-07-05, від 30.10.2020 № 174/10-36-07-05, № 175/10-07-14, № 176/10-36-07-14 виданих Головним управлінням ДПС у Київській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1, п. 78.4 ст. 78 п. 82.2 ПК України та на підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 21.10.2020 № 1610 було проведено документальної позапланову виїзнуї перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2017 по 04.11.2020.

За результатими проведеної перевірки був складений акт від 18.11.2020 № 1728/10-36-07-05/37850706, у якому відображено порушення, що встановленні під час перевірки, а саме:

п.п. 14.1.36, ст. 14, ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України № 2755-VI, п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1, п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України віл 24.05.1995 № 88 та п. 5, п. 7 Положения (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати", затвердженого паказом Міністерства фіпансів України від 31.12.1999 № 318 в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 124 055,00 грн у тому числі за 2018 в сумі 69 989,00 грн за 2019 в сумі 54 066,00 грн;

п. 201.10 ст. 201 ПК України не склалені та не зареєстровані податкові накладні на загальну суму 124 511,00 грн, в т.ч. по періодам: січень 2013 6 171,00 грн, лютий 2018 437,00 грн, березень 2018 4209,00 грн, квітень 2018 -- 8781 грн., травень 2018 8643,00 грн, червень 2018 8 534,00 грн, липень 2018 9 506,00 грн, серпень 2018 4 862,00 грн, вересень 2018 14 195,00 грн, жовтень 2018 12 595,00 грн, листопад 2018 10 615,00 грн, грудень 2018 6 970,00 грн, червень 2019 16 951,00 грн;

п.п. «г» п. 198.5 ст. 198; п. 192.1 ст. 192, п.198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку па додану вартість в періоді, що перевіряється на загальну суму 482 268,00 грн, в т.ч. по періодам: за квітень 2017 в сумі 357 757,00 грн; за серпень 2017 в сумі 1 578,00 грн; за листопад 2017 в сумі 1 571,00 грн; за грудень 2018 в сумі 104 411,00 грн; за червень 2019 в сумі 16 951,00 грн;

п. 164.1., абз. б), абз. е) п.п. 164.2.17 п. 164. 2, п. 164.5, ст. 164. п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, занижено податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплагі до бюджету, на загальну суму 164 063,97 грн;

розділ III "Порядку заповнення та додання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку", затвердженого Міністерством фінансів України від 13.01.2015 № 4, п. 119.1 ст. 19 ПК України, підприємством подано з помилками податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків. суми утриманого з них податку;

п. 164.1, абз. б), абз. е) п.п. 164.2.17 п. 164.2, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України перевіркою встановлено заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 164 06397 грн, враховуючи вимоги п. 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Не погоджуючись з висновками, що викладенні в акті перевірки, позивач направив до контролюючого органу заперечення від 27.11.2020 № 27/11/2020, за результатами розгляду яких отримав відмову (лист про розгляд заперечень від 07.12.2020 № 661/12/10-36-07-05) та спірні податкові повідомлення рішення.

Позивач не погодився із висновками, викладеними у листі про розгляд заперечень, та направив скаргу (вх. № 48764/5 від 21.12.2020) із додатковими поясненнями (вх. № 2816/6 від 29.01.2021) до Державної податкової служби України та Ради бізнес-омбудсмена.

За результатами розгляду скарги та додаткових пояснень позивач отримав пропозиції, що викладені у листі Ради бізнес-омбудсмена № 29875 від 04.02.2021, а також рішення № 3468/6/99-00-06-01-05-06 від 15.02.2021 про результати розгляду скарги, за яким скарга було задоволено частково, у зв`язку із чим, позивач отримав нові податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ 000/3183/0705 від 02.03.2021 з податку на прибуток підприємств;

№ 3060/07-13 від 26.02.2021 з податку на доходи фізичних осіб;

№ 3061/07-13 від 26.02.2021 з військового збору.

Податкові повідомлення-рішення, що залишені в силі:

№ 5824/0714 від 07.12.2020 з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п;

№ 5934/10-36-07-05 від 07.12.2020 з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг);

№ 5939/10-36-07-05 від 07.12.2020 штраф за відсутність складання та/або реєстрації податкових накладних/розрахунків корегування.

Позивач зазначив, що погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями № 000/3183/0705 від 02.03.2021 та № 5824/0714 від 07.12.2020, частково не погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями № 5934/10-36-07-05 від 07.12.2020 та № 5939/10-36-07-05 від 07.12.2020, а також повністю не погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями № 3060/07-13 від 26.02.2021 та № 3061/07-13 від 26.02.2021, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позов.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з таких міркувань.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 7.3 ст. 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 16.1.2 та п.п. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 КАС України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Платники податку на прибуток - виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

Для платників податку, визначених п.п. 133.1.5 п. 133.1 ст. 133 цього Кодексу, не є об`єктом оподаткування прибуток із джерелом походження за межами України.

Нормами п. 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням п. 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до п. 177.2 ст. 177 та п. 178.3 ст. 178 цього Кодексу.

Статтею 192 ПК України визначено особливості визначення бази оподаткування в окремих випадках (порядок коригування податкових зобов`язань та податкового кредиту).

Так, п. 192. 1 ст. 192 КАС України встановлено, що якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 01.02.2015, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 01.07.2015 до податкових накладних, складених до 01.07.2015 на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст. 18 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п.п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Також п. 198.5 ст. 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 01.07.2015, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 196.1.7 п. 196.1 ст 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу та операцій, передбачених п. 197.11 ст. 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встанолвенює, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до п.п. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Згідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Нормами п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 5934/10-36-07-05 від 07.12.2020 та податкового повідомлення-рішення № 5939/10-36-07-05 від 07.12.2020, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з п. 3.1.2.1 акту перевірки від 18.11.2020 № 1728/10-36-07-05/37850706 «Податкові зобов`язання» наведено перелік автомобілів позивача та зазначено, що до перевірки не були надані фіскальні чеки на пальне по вищезазначених автомобілів, що передбачено ст. 3 Закону України 265/95 від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265) у зв`язку із чим не підтверджено фактичне оприбуткування палива, і як наслідок неможливо підтвердити списання пального. Податковий орган дійшов висновку, що перевіркою не підтверджено факту використання пального у господарській діяльності ТОВ «Спектр-Агротехніка».

Також актом перевірки встановлено, що позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму 95 518,00 грн, чим порушено п. 201.10 ПК України.

Водночас суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, у ТОВ «Спектр-Агротехніка» було списання павно мастильні матеріали по наступним автомобілям: Шкода Рапід НОМЕР_1 , РЕНО Dokker A19656ЕТ, Фольцваген POLO НОМЕР_2 , MERLO НОМЕР_3 , РЕНО Dokker НОМЕР_4 , Dokker НОМЕР_5 , Шкода Октавія НОМЕР_6 , Ніссан Х-Трейл НОМЕР_7 , Фольцваген POLO А14704НЕ, AUDI А5 АЮ09ІАО, Ніссан Х-Трейл НОМЕР_8 , РЕНО Dokker НОМЕР_9 , РЕНО Dokker НОМЕР_10 , РЕНО Dokker НОМЕР_11 , РЕНО Dokker НОМЕР_12 , РЕНО Dokker АІ8946 НА., Шкода Октавія АІ 0197 BE, Шкода Рапід НОМЕР_13 , ОСОБА_1 НОМЕР_14 , Шкода Октавія НОМЕР_15 , ОСОБА_2 НОМЕР_16 , Фольцваген А15013НС, Фольцваген POLO НОМЕР_17 , ФІАТ Добло НОМЕР_18 , ФІАТ Добло НОМЕР_19 , однак до звіту не додано фіскальні чеки.

Однак, відповідно до ст.1 Закону України від 16.08.21992 № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996) бухгалтерський облік процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства (ст. 3 Закону № 996).

Згідно зі ст. 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи документ, який містить відомості про господарську операцію.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (ст. 44 ПК України).

Відповідно до ст. 2 Закону № 265 чек з РРО є розрахунковим документом. Тобто, фіскальний чек не є первинним у розумінні законодавства та не є єдиним складовим щодо підтвердження здійснення господарської операції.

Отже, відсутність фіскального чеку чи неможливість ідентифікувати інформацію у ньому з часом не заперечує право підприємства відобразити господарську операцію в обліку. Суд вважає, що відсутність фіскального чеку чи його псування не є тим фактом, який заперечує реальність здійснення господарської операції.

Суд звертає увагу, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

З документів, наявних в підприємства, при комплексному їх аналізі є можливість встановити рух активів та реальність здійснення операції. Вимога щодо невизнання витрат при відсутності розрахункового документу за наявності первинних документів є такою, що спрямована на викривлення інформації про діяльність підприємства в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності та суперечить вимогам Закону № 996.

Крім того, паливно мастильні матеріали позивача отримувались по договорам, копії яких були надані у відповіді на запит №1 від 28.10.2020, в яких зазначено наступне.

Згідно п. 3.4. та п. 3.5. договору № 310БКПК-1329 купівлі продажу товарів з використанням паливних карток, укладеного між позивачем та ПП «ОККО- БІЗНЕС КОНТРАКТ» 01.09.2015, зазначається, що:

загальна кількість, вартість, асортимент товарів та послуг, що передаються (надаються) за цим договором сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичної кількості, асортименту та вартості поставлених товарів і наданих послуг цим договором, що підтверджується електронними даними Процесінгового центру, або даними чеків POS-терміналів АЗС, або касових чеків (чеків реєстраторів розрахункових операцій АЗС), або зведених актів приймання-передачі, або зведених видаткових накладних, якими оформлялися Транзакції і які підтверджують факт передачі товарів та надання послуг покупцю (п. 3.4 договору);

послуги вважаються наданими покупцю, а право власності на товар та всі ризики пошкодження чи втрати товару переходять до покупця з моменту фактичного отримання Товарів, послуг на АЗС, що підтверджується даними процесінгового центру, або інших документів, що зазначені в п. 3.4. договору. (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 2.5 договору № СКЦ-1278, укладеного між позивачем та ТОВ «С КАРД СЕРВІС» 09.02.2016 право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент його передачі, підтвердженням чому виступають дані процесінгового центру продавця, або видаткові документи, або чеки терміналів разом з чеками касових апаратів, що формуються безпосередньо в момент фактичного отримання товарів на АЗС.

На думку суду, у випадку проведення розрахунків за продані нафтопродукти у безготівковій формі, факт фактичного відпуску покупцю паливно мастильних матеріалів на A3С може підтверджуватися не лише фіскальним чеком РРО, а й іншими первинними документами (талоном, смарт-карткою, платіжним дорученням, накладною, заправочним листом, оборотом по карті тощо).

Алогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 № 140/765/20.

Отже, враховуючи умови договорів, які були укладені, позивачем було обрано метод підтвердження передачі товару електронними даними процесінгового центу і відповідно товариство не зобов`язувало своїх працівників збирати, систематизувати та подавати разом зі звітами відповідні фіскальні чеки. Факт передачі паливно мастильних матеріалів по діючим договорам підтверджувався іншими первинними документами: платіжним дорученням, накладною, заправочним листом, оборотом по карті тощо, що відповідає умовам діючих договорів, нормам діючого законодавства України і підтверджується судовою практикою, а також міститься в матеріалах справи.

Твердження контролюючого органу про відсутність можливості встановити використання пального в господарській діяльності є безпідставним. Адже підтвердженням факту використання пального в господарській діяльності є зокрема інформація зі звітів про витрачання пального, звітів-деталізації по картам.

Слід зазначити, що твердження контролюючого органу про використання пального не в господарській діяльності зведено лише до відсутності фіскальних чеків, які не є єдиними первинними документами на підставі яких оприбутковується пальне, є безпідставними та свідчать лише про формальний підхід до проведення перевірки.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно- правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Таким чином, товариством було правомірно проведено списання паливно- мастильних матеріалів на підставі первинних документів та відповідно доведено факт використання паливно- мастильних матеріалів в господарській діяльності ТОВ «Спектр-Агротехніка».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.02.2020 у справі 813/3577/13-а зазначається, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Нереальність (безтоварність) господарських операцій із придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами й не може ґрунтуватися на припущеннях

Статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності й жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами. Відповідні висновки в аналогічній категорії спорів, висловлені у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справах № 823/2247/17, № 815/6105/17.

До того ж необхідно відзначити, у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 у справах № 813/7081/14, № 814/120/15, від 03.10.2019 № 813/4079/15, від 10.09.2019 № 814/2412/17, від 02.04.2020 № 160/93/19, від 13.08.2020 № 520/4829/19) дійшов висновкві, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.

Щодо завищення позивачем податкового кредиту за квітень 2017 рік, слід зазначити таке.

В акті перевірки, контролюючий орган дійшов висновку, що товариством включено до податкового кредиту суми податку на додану вартість, які не підтверджені зареєстрованими в єдиному реєстрі податковими накладними. До переліку включено сума податку на додану вартість по TOB «КВС Україна» на суму 357 757,00 грн.

Так, згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Платником податку до декларації за травень 2017 року була включена податкова накладна № 110 від 15.03.2017, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 21.03.2017, реєстраційний номер , на загальну суму 2 146 540,00 грн, сума податку на додану вартість 357 757,00 грн.

Судом встановлено, що при складанні декларації допущена методологічна помилка: не вірно вказано місяць складання податкової накладної, що не привело до завищення податкового кредиту та недоплати до бюджету, про що свідчить копія податкової накладної № 110 від 15.03.2017 та копія квитанції про реєстрацію.

Крім того були надані податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2017 року із квитанцією про прийняття, розрахунок коригування сум податку на додану вартість із квитанцією про прийняття, додаток 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року, таблиця звірки сум податку на додану вартість, включених ТОВ «Спектр-Агротехніка» до податкового кредиту від ТОВ «КВС Україна» за 2017-2018 рік, яка підтверджує, що суми податку на додану вартість включені до податкового кредиту позивачем по ТОВ «КВС Україна» відповідають господарським операціям та зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «КВС Україна» податковим накладним.

Нормами ПК України не передбачається втрата права на податковий кредит на підставі зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної при порушенні методології заповнення податкової звітності.

Отже, враховуючи зазначене, суд вважає, шо платником податку не було допущено порушення п. 198.6. ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 ПК України, відповідно, і підстави для притягнення його до відповідальності відсутні.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 3060/07-13 від 26.02.2021 з податку з доходів фізичних осіб та податкового повідомлення-рішення № 3061/07-13 від 26.02.2021 з військового збору, суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено, що підприємством надано найманим працівникам фізичним особам дохід, як додаткове благо у вигляді паливо-мастильних матеріалів на загальну суму 477 593,00 грн. Цей дохід пов`язують з тим, що в процесі перевірки товариством не підтверджено факт використання пального у господарській діяльності ТОВ «СПЕКТР-АГРОТЕХНІКА» у зв`язку з відсутністю фіскальних чеків на паливно мастильні матеріали, як первинних документів на підставі яких позивач має право списувати відповідні паливно мастильні матеріали.

Крім того, податковий органом встановлено надання фізичним особам додаткового блага у вигляді оплати алкогольних напоїв, а саме: згідно авансового звіту № 535 от 03.12.2018 фізичній особі ОСОБА_3 відшкодовано вартість алкогольних напоїв, згідно доданих чеків на загальну суму 810,00 грн, згідно авансового звіту № 532 от 07.12.2018 фізичній особі ОСОБА_4 відшкодовано вартість алкогольних напоїв, згідно доданих чеків на загальну суму 2 430,00 грн.

Відповідно до п.п. «б» п.п. 170.9.1 ст.170 ПК України не включаються до оподаткування кошти, видані під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала. Оподатковується лише сума, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій (не підтверджені документально витрати).

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами рекламними цілями.

ПК України не містить точного переліку (складу) витрат, які входять до складу «витрат на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку.

У ПК України також немає визначення поняття, що таке представницькі витрати. Водночас, відповідно до наказу Мінінстерства фінансів України від 14.09.2010 № 1026 «Про затвердження норм коштів на представницькі цілі бюджетних установ та порядку їх витрачання» до представницьких витрат належать витрати, пов`язані з проведенням офіційного прийому (сніданку, обіду, вечері) представників, транспортним забезпеченням, заходами культурної програми, буфетним обслуговуванням під час переговорів, оплатою послуг перекладача, який не перебуває у штаті установи, оплатою номерів у готелях.

Тобто, норми п.п. «б» п.п. 170.9.1 ст.170 ПК України не містять заборон придбавати алкоголь в рамках представницьких витрат. Єдиний виняток щодо відшкодування працівнику витрат на придбання алкоголю передбачено пп. «а» пп.170.9.1 ст.170.9 ст.170 ПКУ, а саме: до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається також додаткове благо, одержане працівником як компенсація витрат на придбання алкогольних напоїв, які було придбано під час перебування такого працівника у відрядженні.

Згідно з позицією Верховного Суду у справі № 826/15481/18, який аналізував подібні обставини, придбання алкогольних напоїв не у відрядженні для проведення ділових зустрічей тощо, з віднесенням таких витрат до складу представницьких витрат, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Таким чином, твердження про отримання фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доходів є таким, що суперечить діючому законодавству України.

На підтвердження документального оформлення відшкодування вартості алкогольних напоїв надано наступні документи: наказ № 1122/03 від 22.04.2018 «Про проведення навчань менеджерів ТОВ «Спектр-Агротехніка» (перелік осіб, що приймають участь; програма навчання); наказ № 2911 від 28.11.2018 «Про проведення ділової зустрічі із додатками (кошторис, порядок проведення переговорів, звіт про проведення переговорів); звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 535 від 03.12.2018; звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 532 від 07.12.2018; чеки.

Таким чином, суд приходить до висноку, що вищевказані податкові повідомлення також підлягають скасуванню.

У справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства поняття «закон» та «законність» розглядаються в контексті не тільки ст. 10, а й ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканність» Конвенції. ЄСПЛ вказує, що вимога пункту 2 ст. 10 Конвенції про те, що обмеження здійснення свободи вираження поглядів, яке має бути встановлене законом, є рівнозначною вимозі, передбаченій у п. 1 ст. 5 Конвенції про те, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. ЄСПЛ наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба - з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у п. 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним.

Суд наголошує, що рішенням від 22.11.2007 у справі Україна-Тюмень проти України у п. 49 Європейський суд з прав людини вказав, що найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. У п. 55 зазначеного рішення надано тлумачення пропорційності втручання в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Суд враховує роз`яснення, що викладені у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність своїх дій щодо визначення суми грошового зобов`язання у вигляді податкових повідомлень-рішень № 5934/10-36- 07-05 від 07.12.2020, в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та нарахування штрафних санкцій в сумі 566 593,75 грн, № 5939/10-36- 07-05 від 07.12.2020, в частині накладання штрафу в розмірі 23 732,00 грн та № 3060/07-13 від 26.02.2021 з податку з доходів фізичних осіб та № 3061/07-13 від 26.02.2021 з військового збору.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 11 700 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.03.2021 № 200049.

Також позивач просить відшкодувати витрати на надання правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга). Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята). У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд наголошує, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа № 826/856/18) зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відтак, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п.30). У пункті 269 рішення у цій справі Судом зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 №5076-VI (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем подано: договір про надання правової допомоги від 25.11.2020, укладений між адвокатом Фомічовим Андрієм Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр - Агротехніка», платіжні доручення від 22.04.2021 № 200068, № 20067 на загальну суму 25 000,00 грн про сплату наданих послуг, акти прийому послуг від 30.04.2021 № 4 та № 5.

Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами).

З огляду на надані суду документи, обсяг та зміст позовної заяви, суд, зважаючи на задоволення позовних вимог, дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн за підготовку позову та його подання до суду, в тому числі, збирання доказів та аналіз документів, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 11 700,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, разом 21 700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 73 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 5934/10-36- 07-05 від 07.12.2020, в частині збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та нарахування штрафних санкцій в сумі 566 593,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 5939/10-36- 07-05 від 07.12.2020, в частині накладання штрафу в розмірі 23 732,00 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнями-рішеннями Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 3060/07-13 від 26.02.2021 та № 3061/07-13 від 26.02.2021.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агротехніка» () судові витрати у сумі 11 700 (одинадцять тисяч сімсот) грн 98 коп та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ()

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.