Справа № 400/3037/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3037/21

Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О. Час і місце ухвалення: 21.04.2023р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Ступакової І.Г.

Шляхтицького О.І.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Миколаївської обласної прокуратури, Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 09.03.2021р. №7 щодо неуспішного проходження ОСОБА_1 атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ №363к від 23.03.2021р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29 березня 2021 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області з 30 березня 2021 року або на рівнозначній посаді;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора призначити ОСОБА_1 новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурорів у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- стягнути з Миколаївської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 30.03.2021р. по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022р., в задоволенні позову відмовлено.

05.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення цього ж суду від 31.01.2022р. за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначав, що застосовані судом у цій справі приписи пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. №113-ІХ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) на підставі Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22). За твердженнями заявника, вказаним рішенням КСУ підтверджено, що при звільненні його з посади прокурора була порушена процедура попередження про майбутнє звільнення з посади на підставі п.6 розділу ІІ Закону №113-ІХ. А відтак, втрачає легітимність і вся процедура звільнення ОСОБА_1 , що є самостійною та достатньою підставою для визнання такого звільнення незаконним, з поновленням позивача на посаді та виплатою на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2023р. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення суду від 31.01.2022р. по справі №400/3037/21.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати ухвалу від 21.04.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення його заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. по справі №400/3037/21.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) не має ретроспективної дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення. Судом не враховано, що КСУ своїм рішенням не робить норму закону неконституційною він лише констатує її неконституційність.

Також, апелянт посилається на те, що виключні обставини, такі як неконституційність закону, застосованого під час вирішення справи, є саме тими безспірними підставами, які повністю узгоджуються з публічним інтересом. Правова природа виключних обставин, про які йдеться у пункті 1 частини 5 статті 361 КАС України, полягає у їх винятковості у принципі юридичної визначеності. Виникнення цих обставин достатньо переконливо ставить під сумнів законність судового рішення та ефективність захисту прав особи у публічно-правових відносинах.

Офіс Генерального прокурора та Миколаївська обласна прокуратура подали письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідачі зазначають, що у розглядуваній КСУ справі оцінювалося питання про звільнення прокурора внаслідок неподання ним у встановлений строк заяви про намір пройти атестацію для подальшої роботи в органах прокуратури. При цьому, ОСОБА_1 заява про намір пройти атестацію була подана та його звільнення було наслідком не проходження другого етапу атестації, що свідчить про нетотожність спірних правовідносин у справі за його позовом та тій, що розглядалася Конституційним Судом України. До того ж, в силу положень ч.2 ст.152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) не може бути застосоване до правовідносин, що виникли до 01.03.2023р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з лютого 2006 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури, а з 15.12.2015р. на посаді прокурора Вознесенської місцевої прокуратури.

25.09.2019р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019р. №113-ІХ, пунктом 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» якого передбачалося, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, абзацом першим пункту 7 розділу ІІ Закону №113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

04.10.2019р. ОСОБА_1 подано Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

21.10.2020р. позивач склав іспит у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, за наслідками якого був допущений до другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

09.03.2021р. Тринадцятою кадровою комісією прийнято рішення №7 про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 , який набрав 90 балів з 93 мінімально необхідних.

Наказом виконуючого обов`язки керівника Миколаївської обласної прокуратури №363к від 23.03.2021р. ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.03.2021р.

Вказані рішення кадрової комісії та наказ Миколаївської обласної прокуратури Кравченко К.І. оскаржив в судовому порядку, однак в задоволенні його позову відмовлено рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022р.

У зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 01.03.2023р. №1-p(II)/2023, яким встановлена неконституційність пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.01.2022р. за виключними обставинами.

Відмовляючи у задоволені заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено з посади прокурора не на підставі п. 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, який визнаний неконституційним, а у зв`язку з прийняттям рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Також, суд вказав, що спірні правовідносини виникли між сторонами до прийняття рішення КСУ від 01 березня 2023 року №1-р(II)/2023 по справі №3-5/2022(9/22), та вказане рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 361 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

З вказаних норм слідує, що процесуальне законодавство передбачає можливість здійснення перегляду справи, зокрема, за виключними обставинами. При цьому, перегляд справи за підставою, визначеною п.1 ч.5 ст.361 КАС України, можливий за наявності ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи та за умови, що рішення суду ще не виконане.

Рішенням від 31.01.2022р. по справі №400/3037/21, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Відповідно, таке рішення не підлягає примусову виконанню, тому не може переглядатися за виключними обставинами на підставі п.5 ч.1 ст.361 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 21 грудня 2022 року по справі №140/2217/19, від 27 квітня 2023 року по справі №140/11713/20, від 18 травня 2023 року по справі №420/23668/21.

Як вже зазначалося судом, 01 березня 2023 року Конституційним Судом України прийнято рішення №1-р(II)/2023 по справі №3-5/2022(9/22), яким встановлена неконституційність пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19.09.2019р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

У пункті 2 резолютивної частини вказаного Рішення КСУ передбачено, що пункт 6 розділу П «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Водночас, Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023р. №1-р(II)/2023 по справі №3-5/2022(9/22) не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності з огляду на наступне.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Однак, якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України та продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року по справі №640/1818/20, від 05 квітня 2023 року по справі №420/6784/21, від 23 травня 2023 року по справі №520/25364/21.

Спірні правовідносини між сторонами були остаточно вирішені у судовому порядку, тому вичерпали свою дію та не продовжують існувати, а відтак рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(II)/2023 по справі №3-5/2022(9/22) у даному випадку до правовідносин між сторонами по справі застосуванню не підлягає.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення Конституційного Суду України прийняте у справі за конституційною скаргою прокурора, який не подав в порядку Закону №113-IX заяви про переведення на посаду в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію та скористався своїм правом на підставі статті 151-1 Конституції України звернутися до суду конституційної юрисдикції із такою скаргою, оскільки вважав, що, зокрема, положення пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX не надавали останньому чітко зрозуміти його зміст та передбачити юридичні наслідки його дії, та відповідно зорієнтуватися у процедурі атестації.

Натомість, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 скористався своїм правом подати відповідну заяву про переведення на посаду в окружній прокуратурі, погодився із умовами та процедурами атестації, як і з наслідками її неуспішного проходження та розпочав участь у цій процедурі шляхом проходження першого та другого етапу атестації.

Таким чином висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(ІІ)/2023, не впливають на оцінку застосування при вирішенні спірних правовідносин норм Закону №113-IX, які не були предметом конституційного контролю у вказаному рішенні.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року по справі №200/16156/21.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.04.2023р. ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 липня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: І.Г. Ступакова

Суддя: О.І. Шляхтицький