Справа № 380/12703/23
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицького управління Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, пл. Ринок, 1), Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (82100, Львівська область, м. Дрогобич, пл. Ринок, 1), Дрогобицького управління Державної казначейської служби України (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Шашкевича, 15), в якому просить суд:

- визнати дії Дрогобицької міської ради протиправними та позов задоволити повністю;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, який належить розпоряднику коштів, відповідача - Дрогобицькій міській раді, з відповідача2 - Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на користь позивача вартість однокімнатної квартири в сумі 1060904,00 грн.;

- судовий збір віднести за рахунок відповідача1

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей та потребують поліпшення житлових умов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою судді від 07 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідачів подала відзив на позовну заяву (вх. №42289 від 28.06.2023 року), в якому просила у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 17.11.2016 №274 «Про зарахування громадян на квартирний облік у виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради» гр. ОСОБА_1 , учасника бойових дій з зоні АТО включено в список осіб, як користуються правом першочергового одержання житлової площі, на підставі п.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учасника бойових дій в зоні АТО. Листом виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23.11.2019 №842 Позивача повідомлено, що він перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради згідно з рішенням від 17.11.2016 №274 на підставі пп.4.п.13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Україні» у загальній черзі під №2295. Окрім цього, повідомлено, що як учасник бойових дій в зоні АТО Позивач перебуває на пільговій черзі під №797.

Відповідно до листа Департаменту міського господарства від 22.06.2023 №930 Позивач перебуває на загальній черзі під №2186, та у пільговій -691.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючи: покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської раді професіональних союзів №470 від 11 грудня 1984 року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючи право першочергового отримання цих приміщень. Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено. Позивач має право на першочергове отримання житла, проте забезпечення його житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують Позивачу. ОСОБА_1 має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла.

Враховуючи, що попереду Позивача у пільговій черзі громадян, які користуються першочерговим правом отримання житлових приміщень знаходиться 690 осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.

Представник відповідача Дрогобицького управління Державної казначейської служби України, подала відзив на позовну заяву (вх. №46836 від 23.06.2023 року), в якому просила у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Позивач стверджує, що «органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевого бюджетів, тобто є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану позивачу в разі доведення заподіяння збитків.». Таке міркування Позивача є помилковим та необґрунтованим, оскільки не відповідає приписам Бюджетного кодексу України (далі БК України).

Відповідно до частини 1 статті 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема, розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства. Згідно підпункту 47 частини 1 статті 2 БК України «розпорядник бюджетних коштів бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань за у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету».

Відповідно до частини 2 статті 25 БК України «відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом».

Відтак, органи Державної казначейської служби не є розпорядниками коштів державного та місцевих бюджетів. Відшкодування відповідно до закону шкоди здійснює особа, яка порушила права чи інтереси позивача, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Верховний Суд у п.31 постанови від 27.11.2019 по справі № 242/4741/16-ц вказав, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, де зазначив, що просить не надати йому житло в порядку пільгової черги, а просить виплатити компенсацію за належне йому для отримання житлове приміщення.

Позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву Дрогобицького управління Державної казначейської служби України, де зазначив, що органи ДКСУ є єдиними розпорядниками коштів державного та місцевого бюджетів, тому вони повинні відшкодувати шкоду, завдану позивачу.

Представник відповідачів подала заперечення на позовну заяву (вх. №15700ел від 25.07.2023 року), в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник Дрогобицького управління Державної казначейської служби України подала заперечення на відповідь на відзив, де зазначила, що органи Державної казначейської служби не є розпорядниками коштів державного та місцевих бюджетів.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.02.2016 року.

Відповідно до листа Департаменту міського господарства від 22.06.2023 №930 Позивач перебуває на квартирному обліку у Виконавчому комітеті міської ради згідно з рішенням міськвиконкому від 17.11.2016 року №274 на підставі п.п. 4 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Україні» в загальній черзі під №2186. Одночасно користується правом позачергового одержання житлової площі на підставі п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учасник бойових дій в зоні АТО та перебуває в пільговій черзі під №691.

03 квітня 2023 року позивач звернувся до Дрогобицької міської ради із претензією щодо виплати йому вартості однокімнатної квартири в сумі 1060904,00 грн.

У відповідь на вище вказане звернення, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради листом від 13.04.2023 №З-27/2111, відмовив позивачу у виплаті компенсації з підстав того, що відсутнє вільне для розподілу житло.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації за не отримане житло, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст. 38 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент включено до списку осіб, які перебувають на квартирному обліку) порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюються законодавством Союзу РСР, цим кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ст. 9, 31, 33 Житлового кодексу Української РСР (в редакції, чинній на момент включено до списку осіб, які перебувають на квартирному обліку) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Потребуючі поліпшення житлових умов члени житлово-будівельних кооперативів, громадяни, які мають жилий будинок (квартиру) у приватній власності, та інші громадяни, що проживають у цих будинках (квартирах), забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах.

Згідно із ч. 1 ст. 39, ч. 1 ст. 40, 42, ч. 1, 3, 4 ст. 43 ч. 1, 3 ст. 46 Житлового кодексу Української РСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Громадяни перебувають на обліку потребуючи поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Поза чергою житлове приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, з визначенням переважного права на отриманим житла осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 1 Закону № 3551 визначено, що закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ст. 1, п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом. Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Статтею 48-1 Житлового кодексу УРСР встановлено, що порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених постановою Ради Міністрів УPCP і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі - Правила), пункту 1 частини першої статті 34 Житлового кодексу Української PCP, на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок.

Згідно зі ст. 13 Закону № 3551-ХІІ право на пільги надається особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) в тому числі у вигляді позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Тож з наведеного слідує, що виплата грошової компенсації передбачена в порядку черговості взяття на квартирний облік за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату такої грошової компенсації.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на квартирному обліку при виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради перед позивачем перебуває 690 осіб, які користуються правом позачергового забезпечення житловою площею, а сам позивач взятий на облік за номером 691.

Як вже зазначалось судом вище, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Відтак звертаючись до міської ради щодо виплати йому грошової компенсації згідно Постанови КМУ від 19.10.2016 № 719 «Питання забезпечення житлом деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей» позивач оминає 690 осіб, які перебувають перед ним в позачерговому списку громадян, що потребують житла.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 хоча і включений в списки на позачергове житло, що дає йому право на позачергове отримання житла (в тому числі і грошової компенсації), однак статтею 46 Житлового кодексу Української РСР не встановлено переважного права особи на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків та членів сім`ї загиблих ветеранів війни, а тому позивач підлягає забезпеченню житлом (грошовою компенсацією) в порядку черговості після того, як будуть забезпечені житлом особи, які були раніше включенні до списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла, що відповідатиме положенням статті 43 Житлового кодексу Української РСР.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність протиправності в діях Дрогобицької міської ради та стягнення з відповідача грошової компенсації за неотримане житло.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицького управління Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій є безпідставними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Дрогобицького управління Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.