Справа № 160/9759/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 липня 2023 року Справа № 160/9759/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому позивач просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. - протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. - протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від від 14.10.2022 р. - протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від від 02.01.2023 р. - протиправними;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 14.10.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 02.01.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати першого звернення, тобто з 29.07.2022 року відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: - з 12.12.1988 по 05.01.1989 рік, з 15.05.1989 по 10.07.1989 рік; з 03.08.1989 -30.09.1989 рік, з 11.04.1984 по 12.01.1985рік.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 адміністративний позов було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі відповідно до їх кількості, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі та в порядку, передбачених чинним законодавством України, відповідно до уточнених позовних вимог;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду.

08.06.2023 копію ухвали зазначеної ухвали, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено позивачу засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену останньою особисто в позовній заяві. Тобто, строк для усунення недоліків до 19.06.2023.

27.06.2023 до суду надійшла заява про усунення недоліків по справі №160/9759/23 (направлена засобами поштового зв`язку 23.06.2023), в якій позивач просить суд:

- вважати недоліки усунутими;

- поновити провадження по адміністративній справі № 160/9759/23.

В тексті позовної заяви вказано, що суд помилково звертає увагу, що в якості додатку до адміністративного позову було надано копію листа відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.10.2022 р. «Про розгляд звернення», наданого за результатами розгляду звернення з питання пенсійного забезпечення, а не заяви про призначення пенсії, як вказує позивач. Тому що ця заява додавалася до позову і рахувалася в загальній кількості аркушів при направленні до суду в опису. Крім цього, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 повинна сплатити судовий збір у розмірі 8588,80 грн (8 вимог немайнового характеру х 1073,60 грн). Отже, позивач має доплати судовий збір у сумі 7515,20 грн. (8588,80 грн 1073,60 грн). Проте, з аналізу практики Верховного Суду, на думку позивача, слідує, що однією позовною вимогою немайнового характеру є: - вимога про визнання протиправним акта, як передумова для застосування способу захисту порушеного права - скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення; - вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо. Таким чином, оскарження рішення пенсійного органу та зобов`язання останнього вчинити дії та/або утриматися від вчинення дій, «визнати протиправним та скасувати», «зобов`язати прийняти рішення» та ін. з огляду на вказаний вище висновки Верховного Суду є однією процесуальною вимогою, а отже оплачується судовим збором як за одну вимогу немайнового характеру, а якщо уважно звернути увагу на кожну відповідь, то вона має один і той же зміст. Поряд із цим, позивач звертає увагу, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком. Неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивачем в тексті вищевказаної заяви наголошено, що для усунення вищезазначених недоліків Позивач не вбачає виконати останні, тому що вони не відповідають діючому законодавству, по змісту Ухвали суперечать один одному і не відповідають дійсним обставинам справи, викладених в позові і складається враження, що належать іншій категорії справ.

Тобто, суд звертає увагу, що позивачем в означеній заяві фактично висловлено незгоду з мотивами, якими керувався суд, залишаючи позовну заяву без руху. Жодних інших документів на виконання ухвали суду від позивача не надходило.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Оскільки головуючий суддя Юхно І.В. у період з 05.06.2023 по 23.07.2023 перебувала у відпустці та на лікарняному, суд на підстави положень ч.6 ст.120 КАС України вирішує питання про відкриття провадження у справі в перший робочий день 24.07.2023.

Суд, враховуючи рекомендації Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 щодо продовження процесуальних строків, вважає за необхідне прийняти заяву про усунення недоліків до розгляду.

Вирішуючи питання про усунення позивачем недоліків позовної заяви, суд виходить із наступного.

Як і в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суд наголошує, що форма та зміст позовної заяви закріплені у статті 160 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

У пункті 9 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що відповідач суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

При цьому, зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі № 640/7310/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд ще раз звертає увагу позивача, що остання серед іншого просить суд «скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 14.10.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 02.01.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2».

Проте, всупереч наведених норм вимог про визнання протиправними означених рішень прохальна частина позову не містить.

При цьому, позивач помилково ототожнює вимогу про «визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень» з вимогою про «визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій», оскільки в розумінні положень КАС України ці вимоги є окремими способами захисту порушеного права позивача в адміністративному процесу. Тобто, наведене в прохальній частині позову формулювання позовних вимог ОСОБА_1 не відповідає вимогам КАС України.

Водночас, як і в ухвалі про залишення позову без руху, суд зауважує, що за положеннями частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Як вже зазначено судом вище та зазначалось в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем в позовній заяві, зокрема, оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. та заявлена вимога про скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

В тексті позову позивач самостійно посилається на те, що «9 січня 2023 року я в останнє звернулася до Металургійного відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України 1058-як працівник, зайнятий повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 і отримала Відповідь № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р. В обґрунтування своєї відмови Відповідач 1 зазначив, що до стажу роботи за Списком №2 не зараховано зазначені вище періоди роботи відповідно до уточнюючих довідок, оскільки довідка від 31.10.2022 №023-2030 видана ліквідатором та потребує уточнення зазначених в ній відомостей.»

Проте, всупереч законодавчо визначеного обов`язку доказування до матеріалів позову не було надано копії вказаної заяви із доданими до неї документами.

При цьому, суд звертає увагу, що в якості додатку до адміністративного позову було надано копію листа відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.02.2023 №4037/794/П-01/8-0400/23 «Про розгляд звернення», наданого за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.01.2023 з питання пенсійного забезпечення, а не заяви про призначення пенсії, як вказує позивач.

Однак, ненадання до матеріалів справи копії означеної заяви та/або звернення від 09.01.2023 унеможливлює судом його змісту, зокрема, чи заявлялись в ньому вимоги про вимоги про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, дати такого призначення тощо.

При цьому, посилання позивача, в заяві про усунення недоліків на розписку-повідомлення від 07.10.2022 та лист пенсійного органу від 07.10.2022 «Про розгляд звернення» суд вважає безпідставними, оскільки питання щодо надання до матеріалів позову доказів надання до пенсійного органу заяви про призначення пенсії від 07.10.2022, за результатами розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 14.10.2022 №47 судом в ухвали про залишення позовної заяви без руху від 15.05.2023 не підіймалось.

Отже, вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом предмету спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Таким чином, вимогу про надання до суду уточненого адміністративного позову з уточненими позовними вимогами відповідно до вимог КАС України, а також його копії для направлення відповідачу/відповідачам у справі відповідно до їх кількості, та/або доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, позивачем виконано не було.

Крім того, частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як способу усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.11.2019 року (справа №640/21330/18) та від 05.06.2020 року (справа №280/5161/19).

Як вже зазанчено судом у ухвалі про залишення позовної заяви без руху, в позовній заяві позивачем оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р., дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р., дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні №47 від 14.10.2022 р., дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 02.01.2023 р.

Крім того, позивач також оскаржує чотири рішення органів пенсійного фонду відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а саме: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладене у Відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №4037-794//П-01/3-0400/23 від 07.02.2023 р., рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 47 від 04.08.2022 р., рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №47 від 14.10.2022 р. та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 47 від 02.01.2023 р.

Тобто, вказаний позов у вищенаведеному формулюванні фактично містить вісім вимог немайнового характеру про визнання протиправними дій та скасування рішень відповідачів, а вимоги про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати першого звернення, тобто з 29.07.2022 року відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: - з 12.12.1988 по 05.01.1989 рік, з 15.05.1989 по 10.07.1989 рік; з 03.08.1989 -30.09.1989 рік, з 11.04.1984 по 12.01.1985рік» є похідною від вимог про «визнання визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. протиправними» та «скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2».

При цьому, як вже зазначено судом вище по тексту позивач помилково вважає вимоги про «визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень» та про «визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій» однією вимогою. Тобто, посилання позивача на вірний розрахунок сплаченої суми за подання до суду цього позову суд вважає необгрунтованим.

Водночас, суд наголошує, що в ухвалі про залишення позовної заяви було звернуто увагу позивача, що невизначеність позовних вимог унеможливлює встановлення судом остаточного розміру судового збору, який має позивач сплатити після уточнення позовних вимог. Проте, уточненої позовної заяви до суду позивачем не надано.

Отже, документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі та в порядку, передбачених чинним законодавством України, відповідно до заявлених позовних вимог до суду позивачем наданого не було.

Щодо посилань позивача на неможливість обмеження будь-яким строком подання позовів стосовно порушення законодавства про пенсійне забезпечення, суд звертає увагу на таке.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 118 КАС України процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 частини 2 наведеної статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частини 6 зазначеної статті якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Так, ЄСПЛ сформовано правозастосовчу практику, відповідно до якої право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є джерелом права під час розгляду справ судом.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду з позовом також неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18, постанова від 08.02.2023 у справі №360/566/22), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Разом з тим, суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Такий висновок відповідає правовій позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19.

При цьому, суд наголошує, що загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом № 1058-IV (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Так, згідно із статтями 42, 44, 45 Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.

Зокрема згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (пункт 4.9 вказаного Порядку № 22-1).

З матеріалів позову судом встановлено та вже було звернуто увагу позивача в ухвалі про залишення без руху, позивач звернулася до суду з позовом 04.05.2023 (дата направлення позову до суду) та заявила позовні вимоги, в тому числі про:

- визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. - протиправними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від від 14.10.2022 р. - протиправними;

- скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 04.08.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка викладена у Рішенні № 47 від 14.10.2022 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Тобто, адміністративний позов надійшов до суду через 9 місяців після вчинення дій/прийняття рішення Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 47 від 04.08.2022 р., більше ніж через 6,5 місяців після вчинення дій/прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 47 від 14.10.2022 відповідно.

Крім того, позивач просить суд про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати першого звернення, тобто з 29.07.2022 року відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи: - з 12.12.1988 по 05.01.1989 рік, з 15.05.1989 по 10.07.1989 рік; з 03.08.1989 -30.09.1989 рік, з 11.04.1984 по 12.01.1985рік. Тобто, з вимогою про зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію з 29.07.2022 позивач звернулась більше ніж через 10 місяців після дати звернення.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд також акцентує увагу, що відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Разом із цим, під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Суд наголошує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного, доходить висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Враховуючи вищевикладене, позивачу було запропоновано надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду.

Суд також наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а наголосила, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 (провадження №14-435цс18), незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, враховуючи вищенаведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки предметом спору є правомірність дій/рішень органів пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії, у суду відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 20 травня 2020 року (справа №815/1226/18), у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17,22 січня 2019 року у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017), 29 листопада 2019 року у справі № 642/7479/16-а, 30 січня 2020 року у справі № 554/5119/16-а, 23 липня 2020 року у справі № 761/28365/16-а щодо неможливості обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, на які посилається позивач у заяві про усунення недоліків, оскільки в подальшому Великою Палатою Верховного Суду відступлено від таких висновків та сформований правовий висновок щодо правозастосування з питання обчислення строків звернення до суду в пенсійних спорах, зокрема у постанові ід 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а.

При цьому, посилання позивача у тексті заяви про усунення недоліків на відсутність можливості звернутися до суду після першої відмови, оскільки на момент направлення позову був відсутній Акт перевірки збанкрутілого підприємства, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», який вже за цей час наданий комісією Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області суд не бере до уваги, оскільки позивач у своїй заяві не просить поновити строк звернення до суду та наполягає на неможливості обмеження шестимісячним строк подання позову з питання пенсійного забезпечення.

Отже, на виконання ухвали позивачем до суду не було надано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині позовних вимог, що перевищують встановлений ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до дня подання позовної заяви до адміністративного суду.

Таким чином, суд зазначає, що ані у встановлений судом строк, ані станом на 24.07.2023 позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Суд зазначає, що станом на 24.07.2023 позивач не виконав вимоги ухвали суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відповідача 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 4 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу разом з матеріалами адміністративного позову, заяви щодо усунення недоліків та уточненої позовної заяви.

Роз`яснити, що за приписами частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно