Справа № 204/9568/22
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 липня 2023 року м. Дніпросправа № 204/9568/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року (головуючий суддя Приваліхіна А.І.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Уманець Валентини Вікторівни

третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Уманець Валентини Вікторівни (далі Відповідач), третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (далі Третя особа), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Уманець Валентини Вікторівни;

- скасувати постанову серії ЕАР №5850679 від 04.09.2022 винесену Інспектором 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Уманець Валентиною Вікторівною, згідно якої на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн, за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП;

- закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року у справі №204/9568/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Уманець Валентини Вікторівни, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - задоволено частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 5850679 від 04 вересня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень скасовано.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрито.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не встановлено факту пред`явлення чи не пред`явлення (та взагалі існування) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документу на ТЗ на вимогу працівника патрульної поліції, у зв`язку з чим не перевірено правомірність винесення оскаржуваної постанови щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Третя особа вважає, що судом першої інстанції не досліджено належним чином рапорт інспектора Горгула О.С., який був напарником Відповідача. У той же час, на думку Третьої особи, саме безпосередні спостереження особи, а саме патрульного, які в подальшому було викладено у рапорті є належними доказами по справі. Крім того заявник апеляційної скарги вважає, що Позивач пропустив строки звернення до суду з адміністративним позовом, що не дослідив суд першої інстанції.

Представник Позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Третьої особи залишити без задоволенні, рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Крім того, представник Позивача просив розглядати дану справу за його відсутності.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.09.2022 відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №5850679, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень (а.с. 11).

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 04.09.2022 о 22:50 год. в м. Дніпро вул. Січнева, 53, водій, керуючи транспортним засобом не надав до перевірки документи, а саме посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб (квадроцикл б.к. НОМЕР_1 ), чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Правомірність винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 04.09.2022 є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII; Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII; Постанови Кабінету Міністрів України «Про Правила дорожнього руху» від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення Позивачем правопорушення належними та допустимими доказами Відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту спірної постанови випливає, що підставою для притягнення особи до відповідальності слугувало те, що Позивач не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, на підтвердження факту вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про не підтвердження наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи заявника апеляційної скарги щодо належності в якості доказу вчинення Позивачем адміністративного правопорушення пояснень поліцейського, який склав спірну постанову, та рапорту напарника такого поліцейського, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектори патрульної поліції діють як службові особи, тому свідчення зазначених осіб самі по собі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки такі особи є представниками суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції бере до уваги і висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, де суд касаційної інстанції вказав про те, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо посилань Третьої особи на пропуск Позивачем строку звернення до суду із позовом у цій справі та не надання судом першої інстанції оцінки таким обставинам, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені у ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи встановлено, що разом з позовною заявою Позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

В обґрунтування заяви Позивачем зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення була складена за відсутності Позивача та її копію останній отримав лише 26.10.2022 на запит представника Позивача адвоката Мороз Є.В.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.02.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду та відкрито провадження в адміністративній справі №204/9568/22.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що враховуючи, що Позивач отримав постанову про накладення адміністративного стягнення 26.10.2022, останній день оскарження постанови припадав на вихідний день, тому Позивачем пропущено строк звернення з позовом до адміністративного суду з поважних причин, у зв`язку з чим строк звернення до суду з адміністративним позовом підлягає поновленню.

За вказаних обставин доводи Третьої особи щодо не надання судом першої інстанції оцінки факту пропуску строку звернення до суду у цій справі не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 02 травня 2023 року скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2023 року у справі №204/9568/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова