Справа № 380/6830/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року

справа №380/6830/23

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника позивача Кобзяк А.П.,

представника відповідача Переходень О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 №826-ОД про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли самовільному залишенню військової частини у частині, що стосується позивача ОСОБА_1 , зокрема:

- п. 2 - факт самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 в період з 14.02.2023 по 19.02.2023 вважати встановленим;

- п.6 - помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 на підставі: пункту 5 Розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 за невихід на службу без поважних причин утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення;

- відповідно до пункту 14 розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 за самовільне залишення військової частини, утримано додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий місяць 2023 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на таке. Командир 1 розвідувального відділення-командир машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 за призовом осіб із числа резервістів в особливий період з 26.02.2022.

Позивач зазначає, що 13.02.2023 було госпіталізовано його дружину до медичного закладу, через що двоє малолітніх дітей, віком 2-х та 7-ми років залишились без нагляду дорослих. У зв`язку з цим 14.02.2023 ОСОБА_1 подав лейтенанту ОСОБА_2 рапорт на відпустку за сімейними обставинами. Цей рапорт йому допомогли роздрукувати штабний працівник солдат ОСОБА_3 , після чого у штабі тилу йому на рапорті поставили відмітку про те, що він ще не використовував відпустки. Отримавши від лейтенанта ОСОБА_2 усний дозвіл, позивач ввечері 17.02.2023 вибув з місця постійної дислокації додому.

Однак, 18.02.2023 в другій половині дня йому зателефонували з військової частини представник зі штабу другого батальйону і повідомив про те, що його рапорт не був зареєстрований і відпустка не погоджена командиром. Згідно з наказом від 18.02.2023 №47 ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Тому, позивачу необхідно терміново прибути у підрозділ постійної дислокації. В свою чергу, позивач повідомив, що у нього є усний дозвіл лейтенанта ОСОБА_2 на вибуття за межі частини. Крім того пояснив, що 18.02.2023 день тижня субота, друга половина дня, у зв`язку із госпіталізацією його дружини він не може залишити двох малолітніх дітей без нагляду дорослих. Позивач доповів, що вчасно виконати усну вказівку прибути до військової частини не має можливості, оскільки йому потрібен час для того, щоб знайти повнолітню особу, яка зможе доглядати за дітьми на період відсутності обох батьків. Після вирішення цих питань позивач прибув у ППД 20.02.2023 (наказ від 20.02.2023 №48).

Згідно з рапортом молодшого лейтенанта ОСОБА_4 від 18.02.2023 вх. №10960 під час перевірки особового складу 18.02.2023 виявлено відсутність позивача у місці постійної дислокації. встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини.

Наказом від 09.03.2023 №826-ОД про результати службового розслідування встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини в період з 14.02.2023 по 19.02.2023 та на підставі п. 5 Розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 за невихід на службу без поважних причин утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення.

Позивач вказує, що факт самовільного залишення частини не доведений службовим розслідування, оскільки в своїх поясненнях лейтенант ОСОБА_2 підтвердив факт надання дозволу на вибуття позивача з військової частини.

ОСОБА_1 з результатами службового розслідування не погоджується. Вважає, що факт самовільного залишення ним військової частини в процесі проведення службового розслідування не доведений, умисел та які саме конкретні його дії були протиправними не встановлено, від виконання службових обов`язків жодним чином не ухилявся, вимог статей 11,12,16,49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не порушував, що належним чином не було встановлено та не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою від 10.04.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Вказує, що службовим розслідуванням встановлено факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини в умовах воєнного стану, за що передбачена відповідальність згідно з частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

Представник відповідача вказує, що причиною правопорушення є порушення позивачем статей 11, 12, 16. 49, Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 1. З, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Умовами, що сприяли правопорушенню є порушення тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_2 вимог статей 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виховання особового складу батальйону в дусі поваги до військової служби, контролю за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни. Правопорушення вчинено позивачем в умисній формі вини. Дані військовослужбовці усвідомлювали протиправний характер своїх дій, передбачили їх шкідливі наслідки та свідомо допустили їх настання.

Також зауважує, що кожен військовослужбовець, який вибуває у відпустку має отримати відпускний квиток. По прибутті до місця проведення відпустки військовослужбовець повинен не пізніш як наступного дня стати на облік у відповідному органі управління Служби правопорядку в гарнізоні або в найближчому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, за день перед вибуттям до місця служби - знятися з обліку. Відсутність у позивача відпускного квитка свідчить про те, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та з порушенням порядку переміщався до місця проживання.

Крім цього, представник відповідача вказує на безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправним скасування виплати додаткової винагороди та премії за лютий 2023 року, оскільки за невихід на службу без поважних причин позивачу утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення на підставі пункту 5 Розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам», затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260.

На підставі наведеного вважає, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло в порядку та спосіб, передбачений Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 та інших законів та норм законодавства України та порушень прав, свобод та інтересів.

Також представником відповідача в судовому засіданні 13.07.2023 подано додаткові докази.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №43 від 26.02.2022, молодшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента №69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 26.02.2023 призначено на посаду командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №336 від 19.12.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 1 розвідувального відділення командира машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_4 18.02.2023 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем по мобілізації командиром 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Вказаним рапортом повідомлено про те, що 18.02.2023 о 08 год. 00 хв під час ранкового шикування було виявлено відсутність військовослужбовця по мобілізації: командира 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 №47 позивача визнано таким, що самовільно залишив частину та знято з продовольчого забезпечення.

18.02.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №503-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 », яким на підставі рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_4 від 18.02.2023 №10960, з метою уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню та встановлення вини посадових осіб, наказано провести службове розслідування у зв`язку з самовільним залишення військової частини ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування командиром 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_5 складено акт службового розслідування від 09.03.2023.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статей 11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив частину 14.02.2023, перебуваючи поза місцем проходження військової служби по 20.02.2023, чим допустив кримінальне правопорушення - самовільне залишення військової частини вчинене в умовах воєнного стану, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

В поясненнях від 23.02.2023 ОСОБА_1 зазначив, що « 13 лютого 2023 року було госпіталізованого його дружину до медичного закладу, через що двоє його неповнолітніх дітей віком 2 і 7 років залишились без нагляду дорослих. Він подав рапорт 14 лютого 2023 року на відпустку за сімейними обставинами, цей рапорт йому допомогла роздрукувати штабний працівник 2 механізованого батальйону старший солдат ОСОБА_3 , після чого з цим рапортом він пішов у штаб тилу де майор ОСОБА_6 поставив відмітку про те, що ОСОБА_1 ще не використовував відпустку. Після цього в присутності молодшого сержанта ОСОБА_7 він віддав рапорт особисто в руки лейтенанту ОСОБА_2 , від якого усно отримав дозвіл вибути з ППД додому по сімейних обставинах. Оскільки ситуація була надзвичайна, він терміново вибув з ППД до місця проживання. Засобами телефонного зв`язку 18.02.2023 йому повідоми представник зі штабу 2 механізованого батальйону про факт подачі його у самовільне залишення частини. ОСОБА_1 в свою чергу повідомив, що не може залишити двох малолітніх дітей без нагляду дорослих (тобто у небезпеці) та пояснив, що йому потрібен час для того щоб знайти повнолітню особу, що зможе доглядати за дітьми на період часу відсутності обох батьків, тому зможе прибути в ППД в понеділок 20 лютого 2023 року, що в подальшому і виконав. Просить відібрати пояснення у старшого солдата ОСОБА_3 , майора ОСОБА_6 , молодшого сержанта ОСОБА_7 та лейтенанта ОСОБА_2 . Додатково просить долучити до матеріалів службового розслідування такі документи: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей та довідку про перебування дружини на лікуванні у медичному закладі».

З пояснень командира 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 стало відомо, що 14 лютого 2023 року він отримав від командира 1 розвідувального відділення-командира машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном 10 діб. Підписавши рапорт, ОСОБА_2 поніс його на погодження до юридичної служби військової частини НОМЕР_1 . Підписавши там рапорт на відпустку до нього підійшов молодший сержант ОСОБА_1 і попросив дозволу терміново поїхати додому бо немає з ким залишити дитину. Він дав йому усну згоду. Після того лейтенант ОСОБА_2 зв`язався зі штатним командиром 2 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_8 для погодження відпустки молодшого сержанта ОСОБА_1 , яку він не погодив. Одразу в телефонному режимі про відмову в наданні відпустки він повідомив молодшого сержанта ОСОБА_1 і сказав щоб той негайно повертався в частину. 18.02.2023 тимчасово виконуючий обов`язки командира 2 механізованого батальйону молодший лейтенант ОСОБА_4 подав рапорт про самовільне залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_1 .. Лейтенант ОСОБА_2 на той час перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР міста Львова.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 09.03.2023 прийнято наказ №826-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 ». Згідно з цим наказом за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме порушення статей 11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Пунктом 2 оскаржуваного наказу встановлено факт самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 в період з 14.02.2023 по 19.02.2023.

Крім цього, пунктом 6 цього наказу за невихід на службу без поважних причин з позивача утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби та додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд враховує, що позивач фактично не оскаржує наказ в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення. Предметом спору є лише необґрунтованість висновку відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини та наявність підстав для зменшення грошового забезпечення ОСОБА_1 .

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII, в редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІУ (далі - Статут).

Відповідно до пункту 16 цього Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 26 та 27 розділу 1 частини І Статуту визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені, зокрема, такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно зі статтею 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Суд встановив, що ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_4 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем по мобілізації командиром 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Вказаним рапортом повідомлено про те, що 18.02.2023 о 08 год. 00 хв під час ранкового шикування було виявлено відсутність військовослужбовця по мобілізації командира 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 № 503-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 », призначено службове розслідування.

В ході проведення службового розслідування встановлено, що 18.02.2023 о 08:00 год під час перевірки особового складу було виявлено відсутність на службі молодшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до рапорту №10960 від 18.02.2023 ОСОБА_4 .

Також встановлено, що відповідно до рапорту №11255 від 20.02.2023 ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 стало відомо, що командир 1 розвідувального відділення командир машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 20.02.2023 прибув у розташування підрозділу після того як був відсутній з 18.02.2023.

Під час службового розслідування стало відомо, що позивачем 14.02.2023 було подано рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 діб. Проте, командиром 2 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_8 таку відпустку не погоджено, наказ про надання позивачу відпустки прийнятий не був, відпускний квиток йому не видавався.

З урахуванням встановлених обставин та наданих пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 висновком службового розслідування встановлено, що командир 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 14.02.2023 та перебував поза місцем проходження військової служби по 20.02.2023.

Надаючи оцінку доводам сторін в обґрунтування своїх вимог та заперечень суд враховує, що висновок відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини саме 14.02.2023 ґрунтується виключно на поясненнях самого ОСОБА_1 .

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 без належних підстав перебував поза межами військової частини в період з 14.02.2023 до 19.02.2023. В той же час, позивач стверджує, що ним було подано рапорт про відпустку, яку він вважав погодженою, оскільки отримав усний дозвіл від ТВО командира батальйону покинути межі військової частини, відтак його відсутність не може вважатись самовільним залишенням військової частини.

Суд встановив, що в письмових поясненнях від 23.02.2023 позивач не вказав точну дату, коли саме він залишив військову частину та вибув до місця свого проживання. В поясненнях ОСОБА_1 вказав лише, що 14.02.2023 ним був поданий лейтенанту ОСОБА_2 рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами. Після отримання усного дозволу він покинув місце розташування військової частини.

З цього приводу суд враховує, що порядок обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці, визначено додатком 2 до Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.199 №550-XIV.

Відповідно до цього Порядку, по прибутті до місця проведення відпустки військовослужбовець повинен не пізніш як наступного дня стати на облік у відповідному органі управління Служби правопорядку в гарнізоні або в найближчому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, за день перед вибуттям до місця служби знятися з обліку.

При вибутті військовослужбовця у відпустку підрозділом кадрової роботи йому оформляється та видається відпускний квиток. Згідно з Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Генерального штабу Збройних Сил України, відпускний квиток документ встановленого зразка, що надає право військовослужбовцю під час відпустки вибути за межі гарнізону.

Позивач не надав доказів належного оформлення відпустки, відтак не спростував висновку відповідача про самовільне залишення військової частини.

Поряд з цим, відповідач не надав доказів відсутності позивача в пункті постійної дислокації саме з 14.02.2023. Згідно з рапортом ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 факт відсутності позивача на службі виявлено о 8 год 00 хв. 18.02.2023 під час ранкового шикування.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновку відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини в період з 18.02.2023 по 19.02.2023. Факт відсутності позивача по місцю проходження військової служби в період з 14.02.2023 по 17.02.2023 не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому в цій частині позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Щодо правомірності утримання з позивача премії за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року, суд зазначає таке.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Отже, встановлення військовослужбовцю премії є правом командира, яке реалізується з урахуванням особистого внеску військовослужбовця в загальні результати служби.

В свою чергу, пункт 5 розділу XVI Порядку №260 містить імперативний припис, відповідно до якого військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, серед іншого за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Як встановлено судом, позивач без поважних причин не вийшов на службу у період з 18.02.2023 по 19.02.2023, у зв`язку з чим відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення позивача премії за лютий 2023 року у повному обсязі.

Щодо утримання додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за лютий 2023 року суд зазначає таке.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Пунктами 1 та 2-1 Постанови №168 установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Міністра оборони України №44 від 25.01.2023 затверджено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197.

Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 лютого 2023 року.

Так, згідно зі змінами доповнено цей Порядок новим розділом XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. (пункти 8 Порядку).

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зокрема які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, оскільки позивач в лютому 2023 року перебував у пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , виплата додаткової допомоги йому у цей період не повинна проводитись. Крім цього, позивач у період з 18.02.2023 по 19.02.2023 перебував за межами військової частини без належного на це дозволу.

За таких обставин, у відповідача не було підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за лютий 2023 року.

З огляду на викладене, відповідач правомірно пунктом 6 оскаржуваного наказу вказав утримати додаткову грошову винагороду за лютий 2023 року. Доводи позивача щодо відсутності факту притягнення його до адміністративної відповідальності не вказують на відсутність факту самовільного залишення військової частини позивачем.

Решта доводів позивача, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29). В той же час, оцінивши повідомлені позивачем обставина та долучені до матеріалів справи докази у їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем процедури, встановленої Порядком №1567, що є достатнім для визнання спірних постанов протиправними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт другий наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 №826-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 » в частині встановлення факту самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , в період з 14.02.2023 по 17.02.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан