Справа № 400/1149/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/1149/22

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 27.07.2022, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач, Фонд), про:

визнання дій відповідача в частині неповернення позивачу його депозитного вкладу, укладеного між позивачем і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в сумі 107 168,00 грн незаконною;

зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість за договором банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014, укладеного між позивачем і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (скорочено ПАТ «ВіЕйБі Банк»), в сумі 107 168,00 грн, суму 3 відсотків річних, за користування грошовими коштами 9 653,93 грн, а разом: 116 821,93 гривні;

стягнення з відповідача спричинену моральну шкоду в сумі 100 000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2014 він позивач уклав з Публічним акціонерним банком «Всеукраїнський акціонерний банк» договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 щодо розміщення на депозитному рахунку коштів в сумі 134 534,00 грн. терміном до 18.02.2015. однак, у визначений термін грошові кошти позивачу повернуті не були. При цьому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк». Пізніше із загальної суми його банківського депозиту відповідач повернув йому лише суму у розмірі 200 000,00ргн., а кошти в розмірі 107 168,00 неповернуті відповідачем і по сьогоднішній день. На переконання позивача такі дії відповідача суперечать нормам Конституції України, Цивільного кодексу України і Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», недоотримані позивачем кошти підлягають стягненню з відповідача з урахуванням також відсотків. Оскільки протиправні дії відповідача призвели й до заподіяння позивачу моральної шкоди, розмір якої він оцінив в 100 000,00 гривень, таку також просить суд стягнути на свою користь з відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», приписи якого є пріоритетними відносно інших законодавчих актів у спірному випадку, оскільки є спеціальними. До того ж, вважав, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що банк не виконав своїх зобов`язань перед ним, не повернувши кошти, які було вкладено на депозитний рахунок позивачем та нарахованих відсотків за користування депозитом. Остаточна сума, яка підлягає стягненню з відповідача складає 107 168,00 грн. та утворилась із різниці внесеної суми 134 534 грн.- 27 366,00 грн., сума, яка була додана до попереднього депозиту, який в свою чергу, в рамках відшкодування Фондом вкладів в цьому банк був виплачений позивачу Фондом гарантування у сумі 200 000грн. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача залишку невиплаченої заборгованості у розмірі 107 168,00 грн., оскільки на час розгляду справи був прийнятий Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення стабільності системи гарантування вкладів фізичних осіб» від 1 квітня 2022 року № 2180-ІХ, який визначив суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, яка не може становити менше 600 тисяч гривень і може бути збільшена за рішенням адміністративної ради Фонду. Тобто законодавець збільшив суму відшкодування, завдяки якій позивач вважає, що його позовні вимоги є слушними та в цій частині підлягають до задоволення, адже зміни торкнулися саме приписів ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-УІ, який регулює механізм гарантованих державною виплат. Також, апелянт вказує, що відповідно до вимог та положень ч.5 ст.10, ст.ст.21 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» його права як споживача фінансових послуг були порушені з боку відповідача, відтак наявні підстави для відшкодування спричиненої моральної (нематеріальної) шкоди і на виплату штрафу - 3% за кожен день затримки. Окрім того, апелянт вказує про необґрунтованість висновків суду першої інстанції в частині незадоволення його вимоги про стягнення з відповідача заявленої моральної шкоди, тому як, на думку ОСОБА_1 , після пережитого ним внаслідок неотримання усієї суми належних йому коштів, він має законне право отримати компенсацію, яка буде співмірна понесеним стражданням внаслідок неправомірних дій відповідача.

23.06.2023р. відповідачем до апеляційного суду надано письмові пояснення, у яких вказав про необґрунтованість та помилковість доводів апелянта та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення мотивуючи зокрема тим, що дій відповідача у спірних правовідносинах ґрунтуються на нормах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Зауважив, що на виконання приписів спеціального Закону, відповідачем здійснено виплату гарантованої суми (200 000 грн.) через банки агенти, а саме: 10.02.2015 позивач отримав 168 918,17 грн. Через АТ Альфа-Банк, та 06.04.2015 - 31 081,83 грн. Через АТ КБ Приватбанк, а кошти у сумі 107 168,00 грн. акцептовані уповноваженою особою Фонду та включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ ВІЕЙБІ БАНК(4 черга), які станом на момент затвердження ліквідаційного балансу ПАТ ВіЕйБі Банк вважались погашеними. Позивачем не оскаржувалось акцептування його вимог та віднесення до 4 черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2014 позивач уклав з ПАТ «ВіЕйБі Банк» договір банківського вкладу «НВУ» №862538/2014 (а.с. 7), відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є розміщення позивачем у ПАТ «ВіЕйБі Банк» строкового вкладу на умовах депозитного продукту «НВУ» в національній валюті України на строк 3 місяці з дня укладення договору, з щомісячною виплатою процентів.

Згідно з пунктом 1.3 зазначеного договору сума початкового вкладу становить 134 534,00 гривні.

Дата вимоги Вкладником Вкладу 18 лютого 2015 року. Дата вимоги Вкладником пролонгованого Вкладу дата, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного строку від дати укладення Договору (пункт 1.7 договору банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014).

Поряд з цим вкладом позивач мав відкритий у ПАТ «ВіЕйБі Банк» іще один гривневий депозитний вклад.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу відповідача на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Як зазначив позивач у позовній заяві та підтвердив відповідач у своєму документі від 09.06.2022 № 60-5208/22, із вищезазначеної суми коштів 27 366,00 грн пішла на відшкодування депозитного вкладу позивача за договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 (а.с. 7).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою відповідача на ліквідацію цього банка провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016.

Згідно з рішенням виконавчої дирекції відповідача від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» на два роки до 19.03.2018, а рішенням від 15.02.2018 № 474 на два роки з 20.03.2018 до 19.03.2020.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції відповідача від 03.09.2020 № 1627 управління майном (активами) ПАТ «ВіЕйБі Банк» та задоволення вимог кредиторів здійснюється відповідачем безпосередньо на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів.

На виконання Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон № 4452-VI) відповідач здійснив виплату позивачу гарантованої суми (200 000,00 грн) через банки-агенти, а саме:

10.02.2015 позивач отримав 168 918,17 грн через АТ «Альфа-Банк»;

06.04.2015 31 081,83 грн через АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується витягом з Переліку виплачених відшкодувань станом на 03.06.2022, підписаного начальником управління організації виплат вкладникам та операційної підтримки банків, що виводяться з ринку відповідача.

Кредиторська вимога позивача в сумі 107 168,00 грн була включена до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, що підтверджується Довідкою ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 14.07.2015 № Вд144-42/44 (а.с. 8).

Відповідно до листів ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 29.09.2015 № 06-32371 (а.с. 9), від 30.05.2016 № 05-31215 (а.с. 10) і від 04.04.2017 № 13/2-11494 (а.с. 11), листів відповідача від 19.07.2017 № 43-036-14982/17 (а.с. 12-13), від 05.10.2017 № 13/1-26194 (а.с. 14), від 09.01.2020 № 49-036-312/20 (а.с. 15), від 19.02.2020 № 49-036-2712/20 (а.с. 16) уповноваженими особами відповідача проводилось задоволення вимог кредиторів другої та третьої черги, а вимоги позивача включені до четвертої черги.

Листом від 18.10.2021 № 57-036-14181/21 (а.с. 17) відповідач повідомив позивача, що протягом процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» було здійснено часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку. Також у цьому листі зазначено, що 30.11.2020 виконавча дирекція відповідача прийняла рішення №2029, відповідно до якого було затверджено ліквідаційний баланс ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 12.11.2020 та звіт про завершення ліквідації банку. Згідно зі статтею 52 Закону № 4452-VI вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними. Тому вимоги позивача до ПАТ «ВіЕйБі Банк» вважаються погашеними.

Вважаючи протиправною позицію відповідача щодо того, що вимоги позивача до ПАТ «ВіЕйБі Банк» є погашеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн., а вимога про повернення суми коштів в розмірі 454 601,57 грн. є вимогою вкладника - фізичної особи у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, яка була включена до четвертої черги кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», а після затвердження ліквідаційного балансу вважалась погашеною.

Також, суд першої інстанції вважав безпідставними та такими, що не ж ґрунтуються на вимогах спеціального Закону позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача сплатити 3 відсотка річних у загальному розмірі 9653,93 грн., за користування грошовими коштами

Оскільки суд першої інстанції вважав правомірними дії відповідача у спірних правовідносинах, у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000грн. Було також відмовлено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.

Як визначено ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлює Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VІ (далі Закон № 4452-VІ, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до ч.1 ст.3 Закону № 4452-VІ, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 4 Закону № 4452-VІ основним завданням Фонду є забезпечення функціювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, на виконання якого Фонду у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює таку функцію, як здійснення заходів щодо організації виплат відшкодування за вкладами у строки, визначені цим Законом.

Частинами 1, 5, 6 статті 26 Закону № 4452-VІ визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

В силу вимог ч.1 ст.27 Закону № 4452-VІ уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частинами 1, 3 статті 28 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд припиняє виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день затвердження ліквідаційного балансу банку та не пізніше наступного робочого дня розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про припинення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Як передбачено п. 1,3 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VІ під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

Згідно з пунктами 1 і 3 частини другої статті 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

В силу приписів ч.1 ст.52 Закону № 4452-VI кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, інвестування тимчасово вільних коштів банку в державні цінні папери, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в такій черговості:

1) зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними з банком особами, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними з банком особами;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом;

11) вимоги за інструментами з умовами списання/конверсії.

Частиною 4 статті 52 Закону № 4452-VI встановлено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними (абзац другий частини першої статті 52 Закону № 4452-VI).

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією відповідача прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу відповідача на тимчасову адміністрацію у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Станом на 21.11.2014 були чинними два договори банківського вкладу, укладеними між позивачем і ПАТ «ВіЕйБі Банк», одним з яких був договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014 від 18.11.2014 (а.с. 7).

Загальний розмір коштів, розміщених позивачем у ПАТ «ВіЕйБі Банк», станом на кінець дня, що передував дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, становив 307 168,00 гривень.

На виконання гарантій, закріплених у частині першій статті 26 Закону № 4452-VI відповідач виплатив кошти позивачу 10.02.2015 та 06.04.2015 відповідно в розмірах 168 918,17 грн і 31 081,83 грн, всього: 200 000,00 гривень. Із вищезазначеної суми коштів 27 366,00 грн пішли на відшкодування депозитного вкладу позивача за договір банківського вкладу «НВУ» № 862538/2014.

Невиплачена позивачу сума його вкладу в розмірі 107 168,00 грн була включена відповідачем як кредиторська вимога позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів згідно з пунктом чотири частини першої статті 52 Закону № 4452-VI до 4 черги.

30.11.2020 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 2029, відповідно до якого затверджено ліквідаційний баланс ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 12.11.2020 та звіт про завершення ліквідації банку.

Протягом процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідачем здійснено часткове задоволення вимог кредиторів третьої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Згідно з першим реченням частини четвертої статті 52 Закону № 4452-VI вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 52 Закону № 4452-VI вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

Зважаючи на викладене вище, оскільки вимоги позивача як кредитора на суму 107 168,00 грн. були внесені до четвертої черги, то станом на день затвердження ліквідаційного балансу, що в спірному випадку є 30.11.2020р. вважаються погашеними.

З огляду на наведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій відповідача у спірних правовідносинах щодо неповернення позивачу коштів у сумі 107 168,00 грн. Відтак, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Посилання апелянта на приписи Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення стабільності системи гарантування вкладів фізичних осіб від 01 квітня 2022 року № 2180-IX судова колегія оцінює критично, оскільки згідно розділу ІІ Прикінцеві та переідні положення вказаного Закону, Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзацу четвертого підпункту 8 пункту 3 розділу I цього Закону, який набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (далі - воєнний стан в Україні), та застосовується до правовідносин з виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованих сум відшкодування за вкладами в банках, рішення про віднесення яких до категорії неплатоспроможних або про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію яких з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", прийняті з дня набрання чинності абзацом четвертим підпункту 8 пункту 3 розділу I цього Закону.

Отже, норми цього Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

До того ж, відносини позивача та Фонду гарантування вкладів які виникли у цій справі, станом на час прийняття цього закону завершились.

При цьому суд першої інстанції вірно відхилив посилання ОСОБА_1 про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Цивільного кодексу України, адже як вже було зазначено вище, спеціальним законом, який регулює відносини Фонду та вкладників неплатоспроможних банків під час процедури їх виведення з ринку і ліквідації, повноваження щодо відшкодування за вкладами, тощо, - є Закону № 4452-VI.

Також, судова колегія вважає неґрунтовними доводи апелянта в частині стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами позивача, з огляду на таке.

За змістом положень ст.ст. 524, 533 - 535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому колегія суддів враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, зазначає, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, підставою застосування передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка - неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме цим Законом визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина 1 статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина 7 статті 26, частина 3 статті 28 Закону).

Згідно п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім цього, відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги), за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Вказана норма визначає права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг) та застосовується у договірних відносинах між споживачем та виконавцем.

Колегія суддів зазначає, що між позивачем та відповідачем договірні відносини відсутні, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» який є спеціальним нормативним актом.

Аналогічні висновки містить й Постанова Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №761/31569/16-ц. Відповідно до цієї постанови частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Оскільки під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (пункт З частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних.

Отже, виходячи з наведених положень законодавства та обставин справи, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3% річних за користування грошовими коштами позивача було відмовлено судом першої інстанції обґрунтовано, адже така вимога позивача не ґрунтується на приписах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вину останнього в її заподіянні.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Беручи до уваги наведене апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх необґрунтованість.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Інші доводи та обставини апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення відповідачем ст. 242 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі № 400/1149/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.І. Бітов Ю.М. Градовський