Справа № 160/3949/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2023 року Справа № 160/3949/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
01 березня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2023 р. №UA400000/2023/000026/2, яке прийнято Хмельницькою митницею.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що при митному оформленні товару за митною декларацією, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту) та на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надано митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей. Проте, відповідачем було протиправно відмовлено йому у прийнятті митної декларації та митному оформлені пропуску задекларованого товару та прийнято неправомірне, необґрунтоване та безпідставне рішення про коригування митної вартості товарів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 11 541,33 грн.
На виконання ухвали суду від 06.03.2023 р., позивачем 10.03.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
28 березня 2023 року від відповідача надійшло клопотання, в якому він просить здійснювати розгляд справи №160/3949/23 за правилами загального позовного провадження, з метою всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин для прийняття законного та обґрунтованого рішення у цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 р. у задоволенні клопотання Хмельницької митниці про розгляд справи за правилами загального провадження у справі №160/3949/23 відмовлено.
31 березня 2023 року від Хмельницької митниці надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи чек пошти про направлення відзиву позивачу.
03 квітня 2023 року від Хмельницької митниці надійшов відзив, в якому він зазначив, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. За результатам розгляду поданих документів, виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, який став підставою для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості.
11 квітня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він заперечував проти доводів відповідача, та зазначив, що відповідач у відзиві звертає увагу лише на питання того, чому було зроблене коригування, при цьому не надає жодних відомостей щодо того, як воно було зроблено, механізм обрання джерела цінової інформації та дотримання послідовності застосування методів визначення митної вартості.
11 квітня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» надійшло клопотання, в якому останній просив витребувати у Хмельницької митниці копію митної декларації № UА209230/2023/002132.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 р. клопотання ТОВ «РІПЛЕЙ» про витребування доказів в адміністративній справі №160/3949/23 задоволено. Витребувано у Хмельницької митниці додаткові докази у справі №160/3949/23, а саме: копію митної декларації від 11.01.2023 р. № UА209230/2023/002132.
18 квітня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію митної декларації від 11.01.2023 р. № UА209230/2023/002132.
18 квітня 2023 року від відповідача найшло клопотання, в якому він просив долучити до матеріалів справи чек пошти про направлення позивачу заперечень.
24 квітня 2023 року від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що ознайомившись із наданою відповідачем, на виконання ухвали суду, копією митної декларації від 11.01.2023 р. № UА209230/2023/002132 звертає увагу суду на відмінності, які не підтверджують правомірність обрання джерела цінової інформації. Позивач придбав товару у виробника, в той час як імпортер за митною декларацією № UА209230/2023/002132 придбав товару у посередника, що очевидно зумовлює торгову посередницьку надбавку та призводить до збільшення ціни товару та митної вартості. Товар за митною декларацією №UА209230/2023/002132 був застрахований, так як в гр. 44 під кодом 3008 вказаний документ від 04.11.2022 р. № 6110/205/003447, що підтверджує вартість страхування. Наявність факту страхування товару обумовлює включення вартості страхування до складових митної вартості. В той же час, товар позивача не страхувався, що підтверджено довідкою перевізника, через що вказана складова не могла бути застосована до товару позивача.
24 квітня 2023 року від відповідача надійшли заперечення, в яких вони виклали аналогічну позицію заявлену у відзиві на позовну заяву.
26 квітня 2023 року від позивача надійшли пояснення у справі, в яких він зазначив, що ознайомилось із запереченнями відповідача щодо тверджень митного органу про переклад документів, який не вимагався під час митного оформлення товару, зазначив, що ст. 254 Митного кодексу України: «Документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок». Державна митна служба України проінформувала про відсутність нормативного визначення терміну «мова міжнародного спілкування», який згадується у ст. 254 Митного кодексу України. Також Державна митна служба України повідомила, що Україна не є членом митних союзів, які згадується у ст. 254 Митного кодексу України. Враховуючи викладене, відсутня можливість для застосування приписів ст. 254 Митного кодексу України як посадовими особами митних органів, так і суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, адже неможливо встановити перелік мов, про які йдеться та перекладу яких може вимагати митний орган. Вказане свідчить про недотримання принципу правової визначеності та вказує на ознаки неконституційності норми закону.
10 травня 2023 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких вони висловили аналогічну позицію заявлену у відзиві на позов.
15 травня 2023 року від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких вони зазначили, що доводи митниці про коригування митної вартості іншого товару (товару №2) не здійснювалось, оскільки у митного органу, на час митного оформлення, не було інформації про митне оформлення подібних товарів за вищим рівнем, митної вартості, вважає необґрунтованим, оскільки вказані твердження відповідача прямо вказують на те, що в процедурі контролю правильності визначення митної вартості товарів позивача відповідачем було здійснено тільки штучне підняття рівня митної вартості одного з товарів за певним кодом УКТЗЕД (товару № 1) до певного показника (індикатива в 17, 01 00 дол. США/кг), адже для підтвердження митної вартості товару № 1 та товару № 2 подані одні документи, а отже за позиції відповідача обидві заявлені митні вартості не підтверджуються наданими документами та це повинно було мати безальтернативним наслідком коригування митної вартості обох товарів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст.257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріплей» зареєстровано 16.08.2011 р. Види діяльності: основний 20.42 Виробництво парфумних і косметичних засобів; інші: 20.41 Виробництво мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.45 Оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» та BEAUTYINSIDE CO.,LTD Республіка Корея укладено ексклюзивний контракт поставки від 02.01.2021 р. №01-02/21.
За умовами даного контракту, Товариство з обмеженою відповідальністю «РІПЛЕЙ» (Покупець) купує в асортименті у BEAUTYINSIDE CO.,LTD Республіка Корея (Продавець).
Місце поставки відповідно до Інкотермс 2010: - FOB - Доставка товару здійснюється за рахунок Постачальника до порта Busan (Korea). (п.2.1 Контракту).
Валюта контракту та платежу - Євро/Долар США. Загальна сума Контракту становить суму всіх інвойсів виставлених Постачальником за цим Контрактам. (п.2.2 Контракту).
100% передоплата при повідомленій щодо готовності Товару, за умови отримання Покупцем повного комплекту товарно-супровідних документів. (п. 2.3.1. Контракту).
Протягом 1 (одного) місяця з моменту погодження Сторонами замовлення Покупця. (п. 2.4.1. Контракту).
Ціна Товару включає в себе вартість продукту (продукції) тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт пов`язаних, з упаковкою Товару, маркуванням, навантаженням та доставкою Товару в місце поставки, якщо інше не узгоджено між Сторонами. (п. 4.3. Контракту).
Виконання митних формальностей у країні експорту, а також пов`язані із цим витрати (сплата податків, мита, оплата отримання дозволів) покладаються на Постачальника. (п. 4.4. Контракту).
Оплата за Товар здійснюється шляхом безготівкового грошового переказу на рахунки Постачальника вказані в цьому Контракті. Кожна із Сторін несе самостійно витрата на виконання та (або) зарахування переказу в своєму банку та його банках-кореспондентах. (п. 4.5. Контракту).
Враховуючи виявлені недоліки за результатами розгляду поданих декларантом документів, митницею було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 21.02.2023 р. №UA400000/2023/000026/2.
В оскаржуваному рішенні зазначено таке: «неподання до митного оформлення документів, які підтверджують вартість товару у відповідності до вимог ч.2,8,9 ст.52 МКУ, ч. 2,3 ст.53 МКУ Документи, подані на виконання ч.2 ст. 53 МКУ містять такі розбіжності: пунктом 4.1 зовнішньоекономічного контракту визначено, що ціна товару встановлюється у специфікації, яка не надана до митного оформлення; пунктом 7 договору на перевезення передбачено страхування відповідальності перевізника, хоча у довідці про вартість перевезення зазначено, що страхування не здійснювалось; перевізник товару та особа, яка надала документи для підтвердження витрат на доставку товару до пункту ввезення на митну територію України різні; рахунок банка отримувача S.W.I.F.T. визначений у зовнішньоекономічному контракті відрізняється від коду зазначеного в інвойсі; рахунок банка отримувача БЖІ.Р.Т визначений у платіжному дорученні відрізняється від коду зазначеного в інвойсі та зовнішньоекономічному контракті; експедиторська винагорода за межами митної території України не визначена у жодному наданому документі; наданий додатково до митного оформлення прайс-лист стосується лише даного оформлення та не визначає ціни їх продажу на експорт в Україну іншим імпортерам. Окрім цього, додатково надане платіжне доручення не містить відміток банку та до митного оформлення не надано документи, передбачені зовнішньоекономічним контрактом: замовлення (п.3.1), декларація виробника (п.5.4.3). Також документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів передбачених частиною 10 статті 58 МКУ, зокрема вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням витрат; витрати на страхування. Таким чином, документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та документально підтверджених даних щодо складових митної вартості товарів. У митного органу наявні докази недостовірності заявленої вартості товару та її складових, оскільки вартість даного товару значно нижча вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях. Крім цього, дані товари реалізуються на митній території за цінами значно вищими ніж заявлені до митного оформлення.
З огляду на вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ для підтвердження числового значення митної вартості товару необхідно протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи на товар: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; копію декларації країни відправлення. У відповідь декларантом повідомлено про ненадання інших додаткових документів. Згідно ч. 6 ст.54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Позивач не погоджується із вищевказаним оспорюваним рішенням відповідача, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що ним були надані митному органу всі документи, які підтверджують митну вартість ввезеного товару, визначені ст.53 Митного кодексу України та розбіжності вказані митним органом не впливають на визначення митної вартості товару та не можуть бути підставою для витребування додаткових документів у декларанта за приписами ст.ст.52, 53 МК України.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з цими висновками митного органу, з огляду на таке.
Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суд зазначає таке.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, митницею встановлені такі розбіжності:
1) пунктом 4.1 зовнішньоекономічного контракту визначено, що ціна товару встановлюється у специфікації, яка не надана до митного оформлення;
2) пунктом 7 договору на перевезення передбачено страхування відповідальності перевізника, хоча у довідці про вартість перевезення зазначено, що страхування не здійснювалось;
3) перевізник товару та особа, яка надала документи для підтвердження витрат на доставку товару до пункту ввезення на митну територію України різні;
4) рахунок банка отримувача SWIFT визначений у зовнішньоекономічному контракті відрізняється від коду зазначеного в інвойсі;
5) рахунок банка отримувача SWIFT визначений у платіжному дорученні відрізняється від коду зазначеного в інвойсі та зовнішньоекономічному контракті;
6) експедиторська винагорода за межами митної території України не визначена у жодному наданому документі;
7) наданий додатково до митного оформлення прайс-лист стосується лише даного оформлення та не визначає ціни їх продажу на експорт в Україну іншим імпортерам;
8) надане платіжне доручення не містить відміток банку та до митного оформлення не надано документи, передбачені зовнішньоекономічним контрактом: замовлення (п.3.1), декларація виробника (п.5.4.3);
9) документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів передбачених ч. 10 ст. 58 МКУ, зокрема вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням витрат; витрати на страхування.
10) документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та документально підтверджених даних щодо складових митної вартості товарів. У митного органу наявні докази недостовірності заявленої вартості товару та її складових, оскільки вартість даного товару значно нижча вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях. Крім цього, дані товари реалізуються на митній території за цінами значно вищими ніж заявлені до митного оформлення.
Стосовно доводів відповідача, що у п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту визначено, що ціна товару встановлюється у специфікації, яка не надана до митного оформлення, суд зазначає таке.
При цьому, визначальним є те, що митний орган не довів, що додані до митного оформлення документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, у даному випадку забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відтак, вимога митного органу надати специфікацію, за встановлених фактичних обставин, є необґрунтованою.
Стосовно доводів відповідача, що пунктом 7 договору на перевезення передбачено страхування відповідальності перевізника, хоча у довідці про вартість перевезення зазначено, що страхування не здійснювалось, суд зазначає таке.
Як зазначає позивач, страхування вантажу не проводилось за його власним бажанням та на його власний ризик, що узгоджується із принципом свободи договору.
Як вбачається з довідки від 16.02.2023 р. № 1602, виданої ТОВ «Хіллдом логістікс», страхування вантажу не проводилось.
Відповідно до п. 8 ч.2 ст.53 Митного кодексу України серед документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення віднесено страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування лише у тому випадку, якщо здійснювалося страхування.
Оскільки у спірних правовідносинах страхування товару не здійснювалось, позивач не був зобов`язаний надавати страхові документи, відтак, вимога митного органу їх надати є необґрунтованою.
Стосовно доводів відповідача, що перевізник товару та особа, яка надала документи для підтвердження витрат на доставку товару до пункту ввезення на митну територію України різні, суд зазначає таке.
Виконавець за дорученням Замовника, організовує перевезення вантажів Замовника морським, залізничним, автомобільним, авіаційним транспортом, включаючи організацію перевалки і зберігання вантажів і контейнерів та інші операції, необхідні для виконання доручення Замовника. (п. 2.1.1.Договору).
Виконавець укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в т.ч. переупакування, перемаркувания, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів. За рахунок коштів Замовника, проводить розрахунки з ними, оплачує збори та інші обов`язкові платежі (п. 2.1.2. Договору).
Отже, зазначений у коносаменті (Bill of lading) від 30.12.2022 № CJSCCON2212025 перевізник товару морським транспортом - Chun Jee Shipping залучений Виконавецем для перевезення товарів.
Таким чином, суд установив, а відповідач не спростував відсутність договірних відносин щодо перевезення вантажу безпосередньо у ТОВ «Ріплей» з Chun Jee Shipping, тому у розпорядженні позивача не можуть перебувати документи, що підтверджують вартість перевезення від зазначеного суб`єкта.
Крім того, положеннями п. 6 ч. 2 ст. 53 МКУ та Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.
Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 березня 2017 року № 2.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
За таких обставин, вимоги митниці про необхідність надання декларантом додаткових документів на підтвердження витрат пов`язаних з транспортними витратами є неправомірними.
При цьому, надання документів, що підтверджують навантаження, перевантаження та інші дії пов`язані з транспортуванням товару також не є обов`язковими документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів враховуючи умови поставки товару та включення даних витрат до митної вартості.
Крім того, суд вказує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №813/1755/17.
Таким чином, з огляду на надані позивачем до митного оформлення документи щодо транспортування товару, суд вказує на необґрунтованість висновків митного органу.
Також суд зазначає, що позивачем надано документи, які дають змогу перевірити суму сплачену за транспортування товару.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що рахунок банка отримувача SWIFT визначений у зовнішньоекономічному контракті відрізняється від коду зазначеного в інвойсі; рахунок банка отримувача SWIFT визначений у платіжному дорученні відрізняється від коду зазначеного в інвойсі та зовнішньоекономічному контракті, суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, у платіжному дорученні та інвойсі вказаний SWIFT код банка отримувача, Industrial bank of Korea, - IBKOKRSEXXX. Натомість, в контракті вказаний SWIFT код банка посередника, The Bank Of New York Mellon, чим і пояснюється інший SWIFT код IRVTUS3N.
Суд також встановив, що до митного оформлення надано банківське платіжне доручення від 09.01.2023 р. № 1, яке свідчить про оплату товару, містить ідентифікуючі дані про товар, номер інвойсу та контракту.
Відтак, доводи митного органу щодо розбіжностей у зовнішньоекономічному контракті, інвойсі та платіжному дорученні є необґрунтованими.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що експедиторська винагорода за межами митної території України не визначена у жодному наданому документі, суд зазначає таке.
Як зазначалось, для підтвердження заявленої позивачем митної вартості позивач надав рахунки перевізника від 06.02.2023 р. №529 та від 16.02.2023 р. №667.
Як вбачається зі змісту вказаних рахунків, вони стосуються, у тому числі, транспортних послуг за межами України.
Відтак, твердження відповідача відносно того, що експедиторська винагорода за межами митної території України не визначена у жодному наданому документі, є необґрунтованими.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що наданий додатково до митного оформлення прайс-лист стосується лише даного оформлення та не визначає ціни їх продажу на експорт в Україну іншим імпортерам, суд зазначає таке.
Надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
Крім того, прайс-лист не є документом обов`язковим, для надання до митного оформлення, тим більше митне законодавство не регламентує його зміст.
Відтак, зауваження митного органу до поданого позивачем прас-листа не ґрунтуються на законі.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що надане платіжне доручення не містить відміток банку та до митного оформлення не надано документи, передбачені зовнішньоекономічним контрактом: замовлення (п.3.1), декларація виробника, суд зазначає таке.
Оскаржуване рішення не містить обґрунтованих із посиланням на нормативно-правові акти зауважень щодо вказаного платіжного доручення та обґрунтувань щодо сумнівів стосовно його дійсності та оригінальності.
Під час розгляду справи у суді відповідач заявив додаткові аргументи відносно того, що платіжне доручення не відповідає вимогам пункту 2.1 та 3.10 Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою Національного банку України 28.07.2008 р. № 216.
Проте, вказане положення, у редакції, чинній на час спірних правовідносин, не містить таких пунктів.
Суд зазначає, що чинна редакція вказаного Положення містить норми про те, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний забезпечити перерахування суми коштів за платіжною операцією на рахунок надавача платіжних послуг отримувача протягом операційного дня в зазначену в платіжній інструкції в іноземній валюті або банківських металах дату валютування (п. 19). Проте, суд звертає увагу, що вказана норма регламентує обов`язок надавача платіжних послуг, а не вимоги щодо реквізитів документа.
При цьому, серед обов`язкових реквізитів платіжної інструкції не вказано про відмітки банку, на обов`язковість яких посилається митний орган.
Крім того, замовлення, декларація виробника, на відсутність яких вказує митний орган, не є документами обов`язковими, для надання до митного оформлення. При цьому, числові значення складових митної вартості, як зазначалось, підтверджено наданими позивачем документами.
Отже, твердження відповідача відносно того, що надане платіжне доручення не містить відміток банку та до митного оформлення не надано документи, передбачені зовнішньоекономічним контрактом: замовлення (п.3.1), декларація виробника, є необґрунтованими.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів передбачених ч. 10 ст. 58 МКУ, зокрема вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням витрат; витрати на страхування, суд зазначає таке.
Як зазначалось, встановлені у цій справі фактичні обставини свідчать про те, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості.
При цьому, ціна Товару включає в себе вартість продукту (продукції) тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт пов`язаних, з упаковкою Товару, маркуванням, навантаженням та доставкою Товару в місце поставки, якщо інше не узгоджено між Сторонами. (п. 4.3. Контракту).
Отже, твердження відповідача відносно того, що документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів передбачених ч. 10 ст. 58 МКУ, зокрема вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням витрат; витрати на страхування, є необґрунтованими.
Щодо тверджень відповідача відносно того, що документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та документально підтверджених даних щодо складових митної вартості товарів; у митного органу наявні докази недостовірності заявленої вартості товару та її складових, оскільки вартість даного товару значно нижча вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях; крім цього, дані товари реалізуються на митній території за цінами значно вищими ніж заявлені до митного оформлення, суд зазначає таке.
Як встановлено, ціна за товар, що була фактично сплачена, вказана у платіжному дорученні; надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості.
Твердження відповідача про наявність доказів недостовірності заявленої вартості товару та її складових, оскільки вартість даного товару значно нижча вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснюється на інших митницях; крім цього, дані товари реалізуються на митній території за цінами значно вищими ніж заявлені до митного оформлення, не є обґрунтованими, оскільки вказані доводи не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Крім того, у рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.
Зважаючи на те, що під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведеній поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару, належить дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим наявні підстави вважати, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товарів за поданими декларантом документами, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Законом чітко встановлено умови, за наявності яких, у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи закону зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Натомість, під час розгляду цієї справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про коригування митної вартості товару не можуть вважатися обґрунтованими та правомірними.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 21.02.2023 р. №UA400000/2023/000026/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя А.В. Савченко