Справа № 400/4831/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р. № 400/4831/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
про:визнання протиправним рішення №72 від 12.04.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач) про:

- визнання противоправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №72 від 12 квітня 2023 року в частині часу виникнення права на виплату довідного щомісячного грошового утримання судді у відставці (22 лютого 2023 року) та розміру утримання у відсотках від щомісячної грошової винагороди судді (70%) і відповідному грошовому виразі (145668,60 грн.);

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області призначити довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці з часу досягнення ОСОБА_1 шістдесятип`ятирічного віку з 07 січня 2023 року в розмірі 74 % від щомісячної грошової винагороди судді в розмірі 153 992,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.12.1992 року позивачка займала посаду судді у судах різного рівня. З 13 листопада 1998 року призначена на посаду судді Миколаївського апеляційного суду (раніше - Апеляційний суду Миколаївської області). У червні 2022 року вона звернулася до Вищої ради правосуддя із заявою про відставку. Ця заява не була вчасно розглянута через відсутність повноважного складу Вищої ради правосуддя, а рішення про її відставку було прийнято лише 21.02.2023 року. Цим рішенням установлено, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у позивачки з наступного дня після досягнення нею 65 років, тобто з 07.01.2023 року. Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області прийняло рішення №72 від 12 квітня 2023 року, яким з 22.02.2023 року призначило позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 30 років 02 дні. Позивачка не погоджується з таким рішенням та стверджує, що її стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, складає 32 роки 12 днів, а відповідач неправильно визначив цей стаж, оскільки не врахував до нього 2 роки роботи членом Миколаївської обласної колегії адвокатів з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року. Позивачка вважає таке рішення органу пенсійного фонду протиправним, тому й звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою від 08.05.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/4831/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позивачка перебуває на обліку у відповідача та з 07.07.2014 року отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 22.02.2023 року позивачку переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» на підставі заяви від 06.03.2023 року. Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Частиною 2 ст. 137 Закону № 1402, якою доповнено ст. 137 на підставі Закону України від 12.07.2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»», який набрав чинності 05.08.2018 року, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи (професійної діяльності), вимоги щодо якого визначено законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Оскільки, стаж роботи на посаді судді позивачки складає 30 років 00 місяців 02 дні, то щомісячне довічне грошове утримання позивачки визначено з розрахунку 70 % суддівської винагороди судді відповідно до Закону № 1402. Розмір пенсійної виплати станом на 01.05.2023 року становить 145668,60 грн (в розмірі 70 % суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді). Відтак, відповідач не допустив порушення норм чинного законодавства при призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та обчисленні стажу роботи на посаді судді.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 07.07.2014 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Миколаївській області та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка, з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року була членом Миколаївської обласної колегії адвокатів.

Рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів від 24.12.1992 року №6 ОСОБА_1 обрана народним суддею Центрального районного народного суду м. Миколаєва, постановою Верховної Ради України від 15.10.1998 року №184-XIV обрана на посаду судді Миколаївського обласного суду безстроково (з 20.08.2001 року - апеляційний суд Миколаївської області), Указом Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 переведена на роботу на посаді судді Миколаївського апеляційного суду.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Вищої ради правосуддя із заявою від 13.06.2022 року про звільнення з посади судді Миколаївського апеляційного суду у відставку.

06.01.2023 року позивачці виповнилося шістдесят п`ять років.

Наказом №1/КС від 05 січня 2023 року Миколаївським апеляційним судом трудові відносини із ОСОБА_1 припинено без збереження суддівської винагороди.

Рішенням Вищої ради правосуддя №82/0/15-23 від 21.02.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Миколаївського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Встановлено, що право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у ОСОБА_1 з наступного дня після досягнення нею шістдесяти п`яти років. У цьому рішенні також встановлено, що загальний стаж роботи судді Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 32 роки 12 днів.

Позивачка 06.03.2023 року звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення їй довічного грошового утримання судді відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року

З 22.02.2023 року позивачку переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із Законом України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» з розрахунку 70% суддівської винагороди.

При цьому відповідач обрахував загальний страховий стаж позивачки, який склав 47 років 05 місяців 09 днів, у т.ч. 30 років 02 дні - на посаді судді.

Не погоджуючись із таким розрахунком стажу судді, відсотковим розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та датою його призначення, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Пунктом 4 частини 6, пунктом 1 частини 7 статті 126 Конституції України встановлено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді, а у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років повноваження судді припиняються.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно статті 53 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до статті 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (ст. 116 Закон України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

Відповідно до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891 (надалі - Порядок №3-1).

На час виникнення спірних правовідносин Порядок №3-1 містив такі норми:

Судді у відставці, в тому числі судді Конституційного Суду України у відставці, судді Конституційного Суду України, повноваження якого припинено з підстав, встановлених пунктами 1, 2 частини першої статті 149-1 Конституції України, або якого звільнено з підстав, встановлених пунктами 1, 4 частини другої статті 149-1 Конституції України, за наявності стажу роботи, що дає право на відставку (далі - суддя Конституційного Суду України), призначається щомісячне довічне грошове утримання.

Заява про призначення / перерахунок щомісячного довічного грошового утримання (додаток 1) подається до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання) суддею особисто або через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи.

Щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку або звільнення / припинення повноважень судді Конституційного Суду України (далі - звільнення судді з посади), якщо звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.

У разі звернення пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня звернення за його призначенням.

Днем звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання та документів, перелік яких наведено в розділі II цього Порядку.

Документи, необхідні для призначення щомісячного довічного грошового утримання

До заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються:

- копія рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з посади;

- документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;

- довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду), видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді;

- розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання (додаток 4).

Заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання реєструється в електронному журналі звернень органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання.

Приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

При поданні заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання в паперовій формі документи надаються в оригіналах.

Не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні з урахуванням пункту 5 розділу І цього Порядку.

Орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, не пізніше 10 днів з дня винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Главою 15 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 року № 52/0/15-17, унормований такий порядок звільнення судді з посади:

Питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.

Заява про відставку або про звільнення за власним бажанням подається суддею до Ради.

При вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

Якщо на момент розгляду питання про звільнення судді Радою суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, член Ради - доповідач своєю ухвалою залишає заяву (висновок, подання) без розгляду.

Положення пункту 15.7 цього Регламенту не застосовується до заяв про звільнення з посади судді у відставку суддів, повноваження яких припинені у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років, якщо такі заяви подані до Ради в період відсутності повноважного складу Ради - з 24 лютого 2022 року по 12 січня 2023 року.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з посади за загальними обставинами ухвалюється рішення Ради, яке викладається у письмовій формі, підписується головуючим на засіданні одноособово.

Суд установив, що ОСОБА_1 13.06.2022 року звернулася до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення з посади судді Миколаївського апеляційного суду у відставку.

Проте з 24.02.2022 року по 11.01.2023 року був відсутній повноважний склад Вищої ради правосуддя, тому у встановлений частиною 3 статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" строк заява позивачки розглянута не була.

Позивачці 06.01.2023 року виповнилося 65 років, тож відповідно до статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 07.01.2023 року її повноваження судді припинилися, правосуддя відтоді вона не здійснювала і суддівську винагороду не отримувала.

Позивачка звільнена у відставку рішенням Вищої ради правосуддя №82/0/15-23 від 21.02.2023 року. У цьому рішенні Вища рада правосуддя вказала, що позивачка мала законні очікування на звільнення з посади судді у відставку і, відповідно, на встановлені законом гарантії судді у відставці, несвоєчасний розгляд її заяви про звільнення у відставку поза межами визначеного законом строку для такого розгляду, хоч і зумовлений об`єктивними обставинами, які цьому передували, та не залежав від волевиявлення судді, призвів до зниження рівня гарантій незалежності судді. Тож Вища рада правосуддя дійшла до висновку, що з метою забезпечення реалізації гарантованого судді ОСОБА_1 права на звільнення у відставку та недопущення зниження рівня гарантій незалежності судді, право на нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання виникло у неї з наступного дня після досягнення нею 65 років, тобто з 07.01.2023 року.

У цьому рішенні також встановлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню час роботи на посаді судді з дати обрання рішенням Миколаївської обласної ради народних депутатів на посаду (24 грудня 1992 року) по 06 січня 2023 року - 30 років 12 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.

Після прийняття Вищою радою правосуддя рішення №82/0/15-23 від 21.02.2023 року позивачка 06.03.2023 року подала до ГУ ПФУ в Миколаївській області документи, необхідні для призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, зокрема документи про стаж (копію трудової книжки) та розрахунок стажу роботи судді, складений Миколаївським апеляційним судом на день припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням 65-річного віку.

Відповідно до цього розрахунку стаж судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 32 роки 00 місяців 08 днів та включає період роботи:

- членом Миколаївської обласної колегії адвокатів з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року (2 роки);

- народним суддею Центрального районного народного суду м. Миколаєва з 28.12.1992 року по 13.11.1998 року (05 років 10 місяців 16 днів);

- суддею Миколаївського обласного суду (з 20.08.2001 року - апеляційний суд Миколаївської області) з 16.11.1998 року по 08.10.2018 року (19 років 10 місяців 23 дні);

- суддею Миколаївського апеляційного суду з 09.10.2018 року по 07.01.2023 року (04 роки 02 місяців 29 днів).

Відповідач при призначенні позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді зараховував роботу безпосередньо на посаді судді з 28.12.1992 року по 31.12.2022 року (30 років 00 місяців 02 дні) та виходячи із цього стажу обчислив щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 70% суддівської винагороди судді (50% + (30 - 20) х 2%).

При цьому відповідач прийняв рішення не про призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 07.01.2023 року, на чому наголошувала Вища рада правосуддя у рішенні №82/0/15-23 від 21.02.2023 року, а про переведення/перерахунок пенсії позивачки відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 22.02.2023 року. З цієї дати припинено виплату позивачу пенсії за віком, яка була призначена за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та розпочато виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідач керувався частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Суд зазначає, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" можливе у тому разі, якщо особі відповідно до цього Закону був призначений один з видів пенсії, визначених у статтях 9, 10 цього Закону - пенсія за віком, пенсія по інвалідності чи пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання, яке є спеціальним видом грошового забезпечення судді у відставці, виплачується за рахунок коштів державного бюджету, а не коштів Пенсійного фонду, та не відноситься до жодного з видів пенсійних виплат, визначених у статтях 9, 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За своєю правовою природою щомісячне довічне грошове утримання, на відміну від пенсії на загальних підставах, є гарантованою державою щомісячною грошовою виплатою, що служить забезпеченням належного матеріального утримання судді, яка призначається і нараховується державою за результатом багаторічної праці особи саме на суддівській посаді, виплачується лише за умови наявності встановленого законом стажу роботи на посаді судді та є складовою правового статусу судді, як фінансова гарантія незалежності суддів.

Тож у випадку призначення особі пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", має місце призначення довічного грошового утримання судді у відставці за правилами Порядку №3-1, а не переведення чи перерахунок пенсії згідно з частинами 3, 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд погоджується з доводами позову, що відповідач невірно визначив дату призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки позивачка набула право на призначення такого довічного грошового утримання в день припинення її повноважень судді у зв`язку з досягненням 65 років, тобто з 07.01.2023 року. Несвоєчасне звернення позивачки за призначенням щомісячного довічного грошового утримання зумовлено неприйняттям Вищою радою правосуддя рішення про її звільнення у відставку у встановлений законом строк, що не може позбавляти позивачку права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, яке є фінансовою гарантією незалежності суддів.

Щодо визначення стажу роботи на посаді судді, суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" цей стаж впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Перелік посад, які враховуються до стажу роботи судді, наведений у статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, абзацом 4 пунктом 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з частиною 1 статті 128 Конституції України перше призначення на посаду професійного судді строком на п`ять років здійснюється Президентом України.

На час призначення позивачки на посаду судді вперше діяв Закон України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 року.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Крім того, з набранням чинності 05.08.2018 року Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" №2509-VIII від 12.07.2018 року, яким внесено зміни до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що частину 2 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Згідно з частиною 3 статті 127 Конституції України (у редакції, яка була чинною у 1996 році на час призначення позивача на посаду судді) на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів України громадянин України, який, з-поміж іншого, мав стаж роботи у галузі права не менш як три роки.

Як свідчать записи у трудовій книжці позивачки, вона перед призначенням на посаду судді вперше мала відповідний стаж роботи в галузі права, оскільки працювала членом Миколаївської обласної колегії адвокатів з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року.

Отже позивачка має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, додатково двох років роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Суд установив, що з урахуванням стажу роботи позивачки безпосередньо на посаді судді та додаткових двох років роботи в галузі права, позивачка на дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням 65 років мала стажу у розмірі 32 роки 12 днів, що встановлено також у рішенні Вищої ради правосуддя №82/0/15-23 від 21.02.2023 року.

Це давало позивачці право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 07.01.2023 року в розмірі 74 % суддівської винагороди (50 % + (32 - 20) х 2%).

Суд вважає, що відповідач, не врахувавши вказаний спірний період до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, та не призначивши їй щомісячне довічне грошове утримання з 07.01.2023 року, у спірних правовідносинах допустив протиправну бездіяльність.

Внаслідок цього відповідач неправильно визначив в оскаржуваному рішенні №72 від 12 квітня 2023 року стаж роботи позивачки на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також неправильно визначив відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що призвело до зменшення його розміру та порушення права позивачки на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, установленому законом.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд вважає, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №72 від 12 квітня 2023 року, у якому неправильно визначено стаж роботи позивачки на посаді судді та відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання, є протиправним та підлягає скасуванню у цієї частині.

Суд не вбачає підстав для повного скасування цього рішення як протиправного, оскільки воно зумовило виникнення правовідносин щодо нарахування та виплати позивачці щомісячного довічного грошового утримання з 22.02.2023 року.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачці з 07.01.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та не зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року членом Миколаївської обласної колегії адвокатів.

З метою відновлення права позивачки на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, установленому законом, суд зобов`язує відповідача додатково зарахувати спірний період до стажу роботи позивачки на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а також призначити позивачці з 07.01.2023 року щомісячне довічне грошове утримання, виходячи із розміру 74 % суддівської винагороди за 32 повних роки стажу, та виплатити їй заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким призначенням, за минулий час (з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за віком та довічного грошового утримання).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позову, на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним рішення №72 від 12.04.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не призначення з 07.01.2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та не зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, періоду роботи з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року членом Миколаївської обласної колегії адвокатів.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №72 від 12.04.2023 року в частині визначення стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді та відсотку розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області додатково зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи з 01.10.1983 року по 28.12.1992 року членом Миколаївської обласної колегії адвокатів (2 роки).

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити з 07.01.2023 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 74 відсотків суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 32 повних років, та виплатити заборгованість за минулий час (з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за віком та щомісячного довічного грошового утримання).

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ідентифікаційний код 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко