Справа № 360/532/23
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/532/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Свергун І.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якому позивач після уточнення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у невключені до складу грошового забезпечення винагороду за участь в АТО/ООС при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 роки з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу в системі Державної прикордонної служби України та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 532-ос від 28.04.2022 його було виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу, а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років)) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивач у період із жовтня 2014 року по квітень 2022 року, проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_1 ) та отримував протягом вказаного періоду винагороду за участь в антитерористичній операції та в подальшому винагороду за участь в операції об`єднаних сил.

У період з 2014 року по 2022 рік позивачу щомісячно нараховувалась та виплачувалась грошова винагорода за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Разом з тим, відповідачем у вказаний період здійснювались нарахування та виплати, розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення, зокрема допомога на оздоровлення.

У той же час, із огляду на особисті картки грошового забезпечення грошова винагорода за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів відповідачем невключена до складу місячного грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу допомогу на оздоровлення, виплаченої в період з 2015 року по 2022 рік.

Позивач вважає, що він як військовослужбовець Держприкордонслужби отримував додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його грошового забезпечення, що свідчить про її системний характер. Тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 22.05.2023 позов було залишено без руху для усунення недоліків. У встановлений судом строк позивачем недоліки було усунуто.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 16.06.2023 продовжено 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів на п`ять календарних днів з дня отримання ухвали суду.

21.06.2023 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого послався на таке.

Позивач проходив дійсну військову службу та наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27.04.2022 №403-ос звільнений з військової служби за підпунктом г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років)).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника Євгенія Пікуса від 28.04.2022 №532-ОС «Про особовий склад» позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 29.04.2022.

Спірні правовідносини, на думку позивача, виникли у зв`язку з невключенням при нарахуванні та виплати допомоги для оздоровлення за 2015-2022 роки до складу грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченою Інструкцію 188.

На час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2015-2018 роки діяла Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 (далі - Інструкція 425), яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).

Відповідно до 3.7. Інструкції 425 військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 3.7.4).

На час нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2019-2022 роки діяла Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі також - Інструкція № 558), затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306, згідно з якою військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги (п. 5).

Ні в Інструкції 425, ні в Інструкції 558, відсутнє посилання на винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (винагорода АТО/ООС).

Виплата АТО/ООС з 2015 року встановлює постанова КМУ від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», якою установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Виплату винагороди АТО/ООС з 2016 року встановлює Інструкція про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджена наказом МВС України від 18.03.2016 №188 (набрання чинності 22.04.2016, в первісній редакції), ця Інструкція визначає порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в антитерористичній операції (далі АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильницького заволодіння зброєю, бойовою технікою, залежно від місця такої участі виплачується винагорода у таких розмірах: в інших місцях дислокації в межах визначеного району воєнного конфлікту (АТО) 3500 грн.

В подальшому в Інструкції 188 суттєвих змін не відбувалось, лише до пункту 1 розділу ІІ Інструкції 188 вносились зміни наказами Міністерства внутрішніх справ № 49 від 29.01.2017 - застосовується з 01 січня 2018 року, № 688 від 21.08.2018 - застосовується з 01 травня 2018 року, № 1022 від 06.12.2019 - застосовується з 01 вересня 2019 року, в частині зміни розміру вказаної додаткової винагороди (позивачем розмір виплаченої винагороди не оскаржується).

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» Луганська область (п. 17 м. Старобільськ місце проходження служби управління загону, п. 7 м. Лисичанськ місце проходження служби управління загону, 2020 року) входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, дія Постанови КМУ 24 та Інструкції 188 розповсюджується лише на військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення НБО чи в АТО/ООС, тому цей вид винагороди не може входити до складу грошового забезпечення, тому що не має постійний характер. У разі завершення або подальшого проходження військовослужбовцем поза межами проведення АТО/ООС цей вид винагороди не виплачується.

Допомога для оздоровлення є одноразовою виплатою та виплачується тільки один раз на рік, а отже щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої допомоги.

Додаткова грошова винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується матеріальна допомога для оздоровлення.

З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 21.01.2015 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач проходив військову службу в системі Державної прикордонної служби України та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 532-ос від 28.04.2022 його було виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу, а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років)) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Під час проходження військової служби у період з 2015 року по 30.04.2018 позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у період з 01.05.2018 року по 2022 рік позивач брав безпосередню участь в операції об`єднаних сил.

Судом встановлено, що відповідно до даних, які містяться в особистих картках грошового забезпечення та архівних відомостях, позивач у період з 2015 року по березень 2022 року отримував винагороду за участь в АТО/ООС.

Також судом встановлено, що під час нарахування та виплати допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки до складу його грошового забезпечення не було включено винагороду за участь в АТО/ООС, що не заперечується відповідачем.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення винагороди за участь в АТО/ООС під час нарахування та виплати йому допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки протиправними, звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються пільги, гарантії та компенсації, передбачені законом.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно зі статтями 18, 19 Закону України від 05.10.2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017-III) установлено, що індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Частина 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року № 1294 (далі - Постанова КМУ № 1294), яка діяла до 28.02.2018 включно, а також пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова КМУ № 704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з:

- посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням;

- щомісячних (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) додаткових видів грошового забезпечення;

- одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Системний аналіз положень статей 9, 10-1 Закону № 2011-ХІІ дозволяє зробити висновок про те, що грошова допомога на оздоровлення виплачується у розмірах, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

У справі, що розглядається судом, спірним питанням є склад грошового забезпечення, яке мало бути враховане при обрахунку розмірів належних позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки.

Як вже було зазначено раніше, відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пункту 1 Постанови КМУ № 1294 та пункту 2 Постанови КМУ № 704 (які діяли у період існування спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, у тому числі надбавки, доплати та винагороди, які мають постійний характер.

З наданих до матеріалів справи копій особистих карток грошового забезпечення судом установлено, що у період з лютого 2015 року по березень 2022 року позивачу нараховувалася та виплачувалася винагорода за участь в АТО/ООС.

Отже, вказана вище винагорода за участь у АТО/ООС нараховувалася та виплачувалася відповідачем позивачу протягом усього періоду проходження позивачем військової служби в військовій частині НОМЕР_1 , тобто мала постійний (систематичний) характер.

Виходячи з наведеного, винагорода позивача за участь у АТО/ООС мала бути включена до складу його грошового забезпечення як постійна (систематична) виплата.

Аналогічні за своїм змістом висновки були викладені Верховним Судом у постановах від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18, від 09.06.2022 у справі № 200/11472/20-а, які враховуються судом під час розгляду цієї справи.

З огляду на вищевикладене судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо тимчасового (не постійного) характеру виплат винагороди за участь позивача у АТО/ООС.

Водночас з матеріалів справи слідує, що винагороду за участь у АТО/ООС до складу грошового забезпечення позивача, з якого було обчислено грошову допомогу на оздоровлення за 2015-2022 роки позивачу, не включено.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не включено винагороду за участь у АТО/ООС до складу грошового забезпечення позивача при нарахуванні та виплаті йому допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки.

Суд зауважує, що під час визначення розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають саме положення Закону № 2011-ХІІ, а не норми підзаконних актів, які звужують поняття грошового забезпечення та, у певній частині, суперечать вимогам цього Закону.

Відтак, за наявності розбіжностей щодо складових або розміру грошового забезпечення військовослужбовців у Законі № 2011-ХІІ та підзаконних актах, застосуванню підлягають саме норми Закону № 2011-ХІІ.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність дій відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

За встановлених судом обставин, зважаючи на те, що відповідач не здійснив розрахунку, перерахунку чи виплати позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача з урахуванням винагороди за участь в АТО/ООС, то це свідчить саме про протиправну бездіяльність відповідача, а не дії відповідача, як вказує позивач, у зв`язку з чим суд, керуючись положеннями статті 9 КАС України, вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача та визнати таку бездіяльність протиправною з наведених вище підстав.

Як наслідок, підлягає задоволенню й похідна від цієї вимоги вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (код за , місцезнаходження: 93120, Луганська область, місто Лисичанськ, проспект Перемоги, будинок 58) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 грошової винагороди за участь в АТО/ООС під час нарахування і виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки.

Зобов`язати 3 прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015-2022 роки з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун