Справа № 540/1144/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/1144/22

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 07.03.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкових вимог та рішень про опис майна у податкову заставу,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 серпня 2020 року №02790506, №02780506, №02770506, податкових вимог форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105, рішень про опис майна у податкову заставу від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем перевірку за наслідками якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення було проведено з порушеннями порядку проведення перевірки, за відсутності законних на це підстав, та з використанням інформації за минулі періоди часу, що може здійснюватися в межах документальної, а не фактичної перевірки. Також. позивач вказував, що на момент проведення перевірки він не здійснював господарську діяльність, а тому наявна ємність не може вважатися акцизним складом, ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним на момент проведення перевірки у позивача була, на позивача накладені фінансові санкції за здійснення розрахункових операцій за 2019-2020 роки за положеннями законодавства, які почали діяти з квітня 2020 року. Крім того, протиправними є податкові вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, які винесені за боргом, що не є угодженим.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з передбачених чинним законодавством підстав, у зв`язку із виявленими під час проведення фактичної перевірки порушеннями. Перевірку за результатами якої їх прийнято проведено також з дотриманням законодавчих вимог. Також, на думку відповідача, правомірними є й винесені податкові вимоги, у зв`язку із наявністю у позивача станом на час винесення таких вимог податкового боргу, та рішення про опис майна у податкову заставу, через несплату узгоджених сум боргу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі від 25.08.2020 року №02770506 в частині нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 5015 грн.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13 в частині визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 5015 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі форми «Ф» від 16.11.2021 року №0-2105 в частині визначення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 5015 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням в частині висновків суду про відмову у задоволенні частини позовних вимог, позивачем у справі подано на вказане рішення суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про порушення відповідачем порядку проведення перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а також без законних на це підстав, з використанням інформації за минулі періоди часу, що не може здійснюватися в межах фактичної перевірки. Також, на думку апелянта, розглядаючи його вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2020р. №02780506, №02790506, податкових вимог форми «Ф» від 10.12.2020 №34228-13 і форми «Ф» від 16.11.2021р. №0-2105 і рішень про опис майна у податкову заставу, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. Апелянт наголошує на протиправності застосування до нього контролюючим органом санкції за реалізацію пального у роздрібний продаж без отримання ліцензії після 01.07.2019р., та вважає, що суд першої інстанції застосував норми ст.15, ст.17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині які передбачають отримання ліцензії для здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним та відповідальність за роздрібну торгівлю пальним без ліцензії, без врахування висновків Верховного Суду у подібних (аналогічних) спірним правовідносинах. Апелянт також звертає увагу на те, що до нього було застосовано штраф за продаж пального у період з 01.07.2019р. по 31.07.2019р., тобто за перший місяць як було введено нову норму щодо необхідності отримання ліцензії на здійснення діяльності з роздрібно торгівлі пальним. В свою чергу, з урахуванням вимог законодавства, яке регулює спірні правовідносини, позивач міг отримати ліцензію не раніше 21.07.2019р. До того ж, як далі вказує апелянт, з 01.08.2019р. позивачем була зупинена торгівлі пальним аж до моменту отримання відповідної ліцензії 12.09.2019р. Крім того, апелянт також вказує про необґрунтованість застосування до нього штрафу у розмірі 40 000,00 (2*20000,00) за кожний не обладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, адже таке було здійснено також за минулий період. Безпосередньо під час проведення перевірки контролюючим органом не було встановлено, що позивач використовує у господарській діяльності колонку та ємність (під колонкою), які знаходяться у користуванні ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) по акцизному податку у сумі 400 000,00грн.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 30.10.1998 року, основним видом діяльності позивача є роздрібна торгівля пальним.

Позивач з 12.09.2019 року має ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним терміном дії - 12.09.2024 року та здійснює діяльність за допомогою цілісного майнового комплексу автозаправної станції №6, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з використанням належним чином зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій.

30.07.2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведена фактична перевірка АЗС, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт господарської діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , за результатами якої складений акт перевірки від 30.07.2020 року №0247/21/22/РРО/ НОМЕР_1 .

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»; п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Під час фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фахівцями Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі встановлено, що відповідно до баз даних ДПС позивачем з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року здійснювався продаж пального (бензину А-92) без наявності ліцензії, яка отримана тільки з 12.09.2019 року. Крім того, АЗС, яка належить позивачу, необладнана витратомірами-лічильниками та рівномірами-лічильниками рівня пального у резервуарі, при тому що позивачем здійснювалася реалізація пального з 01.04.2020 року по 30.06.2020 року. Також, позивачем здійснювалася реалізація пального без використання у розрахункових документах коду УКТ ЗЕД для пального, про що свідчать дані ДПС почекова інформація за період 2019-2020 років.

В акті перевірки зазначено, що суб`єкт господарювання відмовився від надання пояснень, підписання акту та його отримання, про що складені відповідні акти.

На підставі висновків акту перевірки від 30.07.2020 року №0247/21/22/РРО/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі направлені позивачу податкові повідомлення-рішення від 25.08.2020 року: №02790506, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 40000 грн. за порушення вимог п. п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; №02780506, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 250000 грн. за порушення вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», №02770506, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 5100 грн. за порушення вимог п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг».

Позивач не погодився з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень, а тому звернувся до ДПС України зі скаргою, однак скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Крім того, враховуючи несплату позивачем суми штрафних санкцій, відповідачем направлені на адресу позивача вимоги про сплату боргу форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13 та від 16.11.2021 року №0-2105 на суму 290255, 04 грн., а також винесені рішення про опис майна позивача у податкову заставу.

Вважаючи протиправними прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення від 25 серпня 2020 року №02790506, №02780506, №02770506, податкові вимоги форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105, рішення про опис майна у податкову заставу від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем невірно розрахована сума штрафних санкцій передбачена ч.7 ст.17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері громадського харчування та послуг» в сумі 5100,00 грн. за проведення розрахункових операцій за 2019-2020 роки без програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД, оскільки на думку суду першої інстанції правомірним з огляду на законодавчі приписи було б застосування фінансової санкції у розмірі 85 грн., у зв`язку із чим вважав наявними підстави для визнання протиправним та скасування

Вважаючи, що у іншій частині оскаржувані позивачем податкові вимоги та податкові повідомлення-рішення №№ 02790506, 02780506 від 25.08.2020р. є правомірними, що доведено відповідачем під час розгляду справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Надаючи правову оцінку повноті встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд перш за все зауважує, що одним з питань, що належало вирішити суду першої інстанції та якому мала бути надана першочергово оцінка, - є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, встановлення наявності/відсутності підстав для його поновлення позивачу.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів враховує, що за визначенням ч.ч.1-3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи КАС України та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з цим, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З наведеного випливає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За визначенням ч.4 ст.122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відтак, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Апеляційний суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є:

1.) податкові повідомлення-рішення від 25 серпня 2020 року:

№02790506 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) по акцизному податку на пальне в сумі 40000,00 грн.

№02780506 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за платежем адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, та тютюнових виробів в сумі 250 000,00 грн.

№02770506 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій на суму 5100 грн.

2.) податкові вимоги:

форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13, про сплату податкового боргу в сумі 290 255,04 грн.

форми «Ф» від 16.11.2021 року №0-2105 про сплату податкового боргу в сумі 290255,04 грн.

3.) рішення про опис майна у податкову заставу від 10.12.2020 року №34228-13 та від 16.11.2021 року №0-2105.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України, зміст якої свідчить про те, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання.

В свою чергу, обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Виходячи зі змісту п.56.18 ст.56 ПК України, вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Пунктом 102.1 ст.102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, вказана норма містить приписи щодо наявності різних строків давності (як 1095 днів, так і 2555 днів у певних правовідносинах).

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Проаналізувавши приписи статті 102 ПК України можна дійти висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Разом з цим, пункт 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, у постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі №380/8425/21, від 31.05.2022 у справі №300/1560/21 та від 29.09.2022 у справі №200/2660/21-а.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду зауважив, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Колегія суддів зазначає, що цей підхід було висловлено в першу чергу щодо справ, які на час розгляду справи № 500/2486/19 вже перебували на розгляді у судах і подання позову у яких відбулось без додержання строку, про який зазначив Верховний Суд у цій постанові. Водночас, такий підхід дійсно є застосовним і для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26 листопада 2020 року, однак, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання поновлення строку звернення з позовом суттєве значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.

При цьому не можна вважати порушенням правової визначеності як елементу принципу верховенства права сам факт зміни судової практики, в тому числі і в питанні правозастосування норм щодо строків звернення до суду у бік їх скорочення, у разі забезпечення особі можливості доступу до суду у розумний строк, якщо він є об`єктивно достатнім для реалізації цього права.

Наведена позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №380/4463/21 та підлягає врахуванню судом.

Відповідно до встановлених обставин справи, як вже було зазначено вище, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято 25.08.2020р., податкові вимоги були складені - 10.12.2020 року №34228-13 та - 16.11.2021 року №0-2105, рішення про опис майна у податкову заставу прийняті від 10.12.2020 року №34228-13 та від 16.11.2021 року №0-2105.

Також, як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДПС в Одеській області оскаржувані податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу ФОП ОСОБА_1 27.08.2020р., однак поштове відправлення було повернуто відправнику із зазначенням причини повернення - «пошкоджена, забруднена, відсутня упаковка», а також інформацією про те, що адресат не проживає (а.с. 23зв.-24зв.).

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

10.12.2020 р. контролюючим органом сформовано податкову вимогу форми "Ф" № 3422/-13 про сплату податкового боргу в сумі 290255,04 грн., яку направлено відповідачу також засобами поштового зв`язку, однак вказане поштове відправлення також повернулось відправнику із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25зв.-26зв.).

Такі ж самі обставини були встановлені Херсонським окружним адміністративним судом під час розгляду справи №540/1037/21 за позовом Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, та відображені у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2021р. у справі №540/1037/21, яке набрало законної сили.

Також, як свідчать наявні у справі матеріали, ФОП ОСОБА_1 оскаржив прийняті відповідачем повідомлення-рішення від 25.08.2020 №№02790506, 02780506, 02770506 в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, направивши скаргу від 07.06.2021р.

Рішенням Державної податкової служби України від 08.09.2021р. №20569/6/99-00-06-03-01-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі від 25.08.2020 №№02790506, 02780506, 02770506, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

Окрім того, на запит адвоката позивача ФОП ОСОБА_1 з листом від 01.12.2021р. позивачу були направлені усі матеріали фактичної перевірки, податкові повідомлення-рішення та податкові вимоги.

Також, з матеріалів справи встановлено, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року без змін.

При цьому, згідно вказаного судового рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2021р. по справі №540/1037/21 було задоволено позов ГУ ДПС у Херсонській області, автономній Республіці Крим та м.Севастополі та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 податковий борг, як такий що є узгодженим, у сумі 290 255,04 грн., який як раз і виник по оскаржуваним у даній справі податковим повідомленням-рішенням.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивач звернувся до з даним позовом з тривалим пропуском встановленого строку для оскарження податкових повідомлень-рішень від 25.08.2020р. та інших рішень податкового органу (податкових вимог, рішень про опис майна у податкову заставу).

Також, колегія суддів звертає увагу, що після зміни судової практики, а саме ухвалення Верховним Судом постанови від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, позивач ФОП ОСОБА_1 не скористався своїм правом на звернення до суду в межах встановленого п.56.19 ст.56 ПК України місячного строку і в подальшому зволікав з поданням позовної заяви, враховуючи, що процедура адміністративного оскарження була завершена.

Враховуючи наведені вище правові приписи, а також приймаючи до уваги встановлені обставини щодо в тому числі оскарження спірних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, можна дійти висновку про те, що позивач пропустив визначений ст.122 КАС України у системному застосуванні із п.56.18 ст.56 ПК України строк для звернення до суду з цим позовом, на що між тим суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Більше того, заборгованість позивача по вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, податковим вимогам, які оскаржуються у даному провадженні, станом на час подання цього позову вже була стягнута за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.05.2021р. у справі №540/1037/21, як така, що є узгодженою.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення від 25.08.2020р., які оскаржувались ним в адміністративному порядку, шляхом подання скарги до ДПС України від 07.06.2021р. та процедура адміністративного оскарження завершилась прийняттям рішення ДПС України від 08.09.2021р. про залишення скарги платника податків без задоволення, яке було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 , апеляційний суд дійшов переконання, що позивач звертаючись із даним позовом пропустив строки встановлені п.56.19 ст.56 ПК України та ст.122 КАС України на звернення до адміністративного суду з цим позовом з вимогами про скасування цих податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючого органу (податкових вимог та рішень про опис майна у податкову заставу).

Матеріали справи не свідчать про наявність будь-яких правових підстав для можливості вирішення питання про поновлення такого строку.

Таким чином, оскільки позивачем не наводились та зі змісту матеріалів справи не вбачається будь-яких причин, які б об`єктивно та непереборно перешкоджали йому своєчасно звернутись до суду із даним позовом, що позбавляє суд можливості застосувати приписи КАС України щодо визнання причин пропуску строку поважними, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заявленого позову.

Керуючись ст. ст. 240-243, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі №540/1144/22 скасувати.

Ухвалити у справі №540/1144/22 нове рішення, яким позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 серпня 2020 року №02790506, №02780506, №02770506, податкових вимог форми «Ф» від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105, рішень про опис майна у податкову заставу від 10.12.2020 року №34228-13, від 16.11.2021 року №0-2105 залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.І. Бітов Ю.М. Градовський