Справа № 640/18849/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем при призначенні пенсії протиправно не враховано періоди роботи на пільгових умовах за Списком № 1 з підстав відсутності відомостей про атестацію робочих місць за спірний період. Позивач вважає, що обов`язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а тому неналежне та несвоєчасне проведення атестації не може позбавити громадянина права на отримання належної йому пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 09 вересня 1993 року по 27 лютого 1996 року та з 18 лютого 2005 року по 12 грудня 2005 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до пільгового страхового стажу за Списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 з 09 вересня 1993 року по 27 лютого 1996 року та з 18 лютого 2005 року по 12 грудня 2005 року та провести ОСОБА_1 з 01 липня 2019 року перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову повністю.

Скаргу обґрунтовано тим, що згідно архівної довідки від 17 травня 2019 року №11697-с позивач з 09 вересня 1993 року по 27 лютого 1996 року працював гірничим працівником рудника «Баренцбург». Відомості про проведення атестації робочого місця в цій довідці відсутні. Оскільки зі змісту довідки вбачається, що зазначений рудник є ліквідованим підприємством, для врахування періоду роботи з 09 вересня 1993 року по 27 лютого 1996 року позивачу було рекомендовано надати документи, передбачені п.11 Порядку №18-1. Крім того, згідно довідки від 14 грудня 2018 року №02/153, виданої ПАТ «Донецькшахтопроходка», атестація робочих місць підтверджена наказами від 18 лютого 2000 року №9 та від 12 грудня 2005 року №3-К. Тому період роботи ОСОБА_1 з 18 лютого 2000 року по 12 грудня 2005 року не може бути врахований до періоду роботи за Списком №1.

Отже, для проведення перерахунку пенсії з урахуванням періодів роботи за Списком №1 згідно заяви від 01 липня 2019 року немає підстав.

Позивач подав відзив на скаргу відповідача, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Наполягав, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про врахування періодів роботи з 09 вересня 1993 року по 27 лютого 1996 року та з 18 лютого 2000 року по 12 грудня 2005 року до пільгового стажу та проведення перерахунку пенсії з урахуванням зазначеного стажу.

Листом від 20 серпня 2019 року № 186395/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у врахуванні періодів роботи за пільговими умовами за Списком № 1, оскільки відсутні документи щодо проведення у спірний період атестації робочого місця за посадою, яку займав позивач.

Вважаючи рішення відповідача про неврахування стажу роботи за пільговими умовами за Списком № 1 протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні матеріали справи підтверджують факт роботи позивача на посадах, які передбачені Списком №1. Вказано, що записи в трудовій книжці про спірні періоди роботи позивача, а також відомості архівної довідки, містять інформацію про зайнятість позивача на підземних роботах в шахті з повним робочим днем під землею, тобто інформацію про період зайнятості та про пільговий характер виконуваної позивачем роботи. Відсутність доказів проведення атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року не є підставою для відмови в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу за списком № 1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно статті 46 Конституцій України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регулює Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до вимог статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абз. 1 ч.1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 1 ч.2).

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (абз.9, 10 ч.3).

Відповідно до абз. 1 та 3 ч. 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Абзацами першим та другим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до чс.1 статті 59 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що довідки мають надаватися у разі, коли відсутні відомості в трудовій книжці про роботу особи у спірний період, що визначає її право на пільгову пенсію.

Разом з тим, оскільки виключно законами визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, з огляду на пріоритетність законів над підзаконним актами, нормативно-правовий акт, яким є Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, не може перешкоджати або встановлювати додаткові умови для визначення права на пенсію.

Вказаним Порядком передбачено право осіб надавати відповідні уточнюючі довідки, а не обов`язок, невиконання якого могло б потягнути відмову у призначенні пенсії.

В контексті викладеного, обґрунтованим є твердження про те, що наявність у позивача стажу роботи за Списком № 1 може підтверджуватись записами в трудовій книжці, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Між тим, як встановлено судом першої інстанції, із записів в трудовій книжці позивача та архівної довідки від 17 травня 2019 року № 1197-с щодо трудового стажу ОСОБА_1 на руднику "Баренцбург" Державного тресту "Арктиквугілля" встановлено, що з 09 вересня 1993 року позивача зараховано гірником 4 розряду з ремонту гірничої виробки з повним робочим днем під землею. З 08 серпня 1994 року позивача переведено на посаду підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем під землею. А з 27 лютого 1996 року позивача звільнено у зв`язку із закінченням строку контракту.

Тобто, записи в трудовій книжці про вказані періоди роботи позивача, а також відомості архівної довідки містять інформацію про зайнятість позивача на підземних роботах в шахті з повним робочим днем під землею, тобто інформацію про період зайнятості та про пільговий характер виконуваної позивачем роботи (зайнятість повний робочий день на підземних роботах в шахті).

За таких обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач безпідставно вимагає від позивача підтвердження цього періоду роботи додатковими документами, передбаченими пунктом 11 Порядку підтвердження періодів роботи, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1.

Щодо посилання відповідача на відсутність в матеріалах пенсійної справи наказів про результати атестації робочих місць, то суд зазначає таке.

Відповідно до Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію зі віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, якщо атестація робочих місць за умовами праці була вперше проведена після 21 серпня 1997 року, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21 серпня 1992 року (тобто до дня набуття чинності Постановою КМУ від 01 серпня 1992 року №442, якою затверджений Порядок проведення атестації робочих місць), 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті затвердження результатів атестації, та період роботи впродовж наступних 5 років за умови, якщо протягом цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці

В той же час, згідно довідки від 04 грудня 2018 року №02/153, виданої ВАТ «Трест Донецькшахтопроходка», атестація робочих місць підтверджена наказами від 13 червня 1994 року №64, від 18 лютого 2000 року №9 та від 13 грудня 2005 року №114. Вказані накази містяться у матеріалах справи.

Також слід зазначити, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а, відповідно до якої особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до ч.1 статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694- XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тож, Верховний Суд зробив висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.

Таким чином, якщо атестація робочого місця не проведена, то ця обставина не впливає на право особи на пенсію на пільгових умовах.

Відтак, наявність у трудовій книжці, як в основному документі, що підтверджує трудовий стаж, запису про відповідну роботу, яка міститься у Списку №1, чинному на період такої роботи, є належним підтвердженням пільгового стажу та не потребує додаткових документів для його підтвердження.

Водночас, позивачем па підтвердження наявності пільгового стажу за Списком №1 відповідно до положень статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п.п 1, 3, 20 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, надано достатні га необхідні документи, з яких вбачається наявність у нього пільгового стажу за Списком № 1.

Тобто, у даному спорі відповідач піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці та інформації з архівних довідок щодо спірних періодів роботи позивача, але не вжив жодних дій щодо перевірки записів про трудову діяльність ОСОБА_1 за Списком № 1.

Отже, враховуючи, що позивач має відповідний стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, його трудова книжка містить всі необхідні відомості для призначення пільгової пенсії за Списком № 1, посади на яких працював позивач, включені до переліку професій з шкідливими умовами праці, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв протиправно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 25 липня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків