Справа № 240/5569/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/5569/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивачка) із позовом, в якому з урахуванням уточненої заяви просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №41 від 29.09.2022 про відмову в переході на інший вид пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з 29.02.2022 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VII, на пенсію за віком на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 № 3723-ХІІ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань солідарно з Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Обґрунтовуючи заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2) позовні вимоги представник позивачки пояснює, що відповідачем 1 безпідставно прийнято рішення, яким відмовлено у переведенні ОСОБА_2 на пенсію державного службовця, з підстав незарахування до стажу державної служби стажу її роботи у митних органах у період з 05.11.2003 по 20.09.2022. При цьому, зауважує, що відповідно до положень Митного кодексу України посадові особи органів доходів та зборів є державними службовцями та пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу». Вважає, що позивачка набула право на переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», оскільки станом на 01.05.2016 працювала на посаді, яка прирівняна до відповідної категорії посади державного службовця та набула більш як 10 років стажу державної служби, а також досягла пенсійного віку (60 років).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.05.2023 від представника відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому вказав, що ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 визначені категорії посад державних службовців до яких посади працівників митної служби не відносяться. Наголосив, що зарахування стажу державної служби роботи на посадах керівних працівників та спеціалістів державної митної служби було передбачено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, яка з 01.05.2016 втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про державну службу» №899-VІІ від 10.09.2015. З огляду на що вважає, дії відповідача 1 правомірними та вмотивованими.

25.05.2023 від представника відповідача 2 надійшов до суду відзив на позов, в якому зауважив, що за результатами наданих документів позивачка не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та на день набрання чинності Законом України «Про державну службу №899-VІІ від 10.12.2015 не займала посаду державної служби, а тому позовні вимоги необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до наказу Житомирського окружного адміністративного суду № 01-36-В від 12.06.2023 (у період з 03.07.2023 до 21.07.2023), суддя Єфіменко О.В. перебувала у щорічній відпустці, тому розгляд даної справи судом відкладався.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.

21 вересня 2022 року позивачка звернулась до Бориспільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про перехід з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності для розгляду поданої позивачкою заяви визначено структурний підрозділ, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви позивачки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2 » від 29 вересня 2022 року №41, з підстав відсутності, станом на 01.05.2016, 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та на день набрання чинності Законом України «Про державну службу №899-VІІ від 10.12.2015 не займала посаду державної служби.

Про прийняте рішення листом від 22.11.2022 №1000-0208-8/118211 відповідач 2 повідомив позивачку.

Позивачка не погоджуючись із такими діями відповідачів та вважаючи їх протиправними звернулася до суду за захистом своїх прав на соціальний захист.

Надаючи оцінку правовідносинам які виникли, суд зазначає про наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII) .

Згідно з пунктом 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII) Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу втратив чинність.

Зокрема, п.п 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за певної умови, зокрема: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який застосовується починаючи з 1 травня 2016 року (далі - Порядок №622).

Пунктом 2 Порядку №622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу": мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (п.3 Порядку №622).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 (далі - Порядок №229).

Згідно з пунктом 6 Порядку №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинного станом на 01.05.2016, далі - Порядок №283) передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів митного контролю.

Згідно п. 5 Порядку № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Положеннями ч. 1 статті 588 Митного кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» внесені до Митного кодексу України такі зміни:

II. Прикінцеві та перехідні положення.

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Установити, що спеціальні звання митної служби, встановлені Митним кодексом України, присвоюються посадовим особам митних органів, яким раніше було присвоєно спеціальні звання податкової та митної служби, за таким співвідношенням незалежно від займаних посад, зокрема: радник податкової та митної справи III рангу; радник митної служби III рангу.

Період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоювалися спеціальні та/або персональні звання) у митних органах та органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом».

Також ч. 17 статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 11 липня 2002 року та від 12 грудня 1991 року.

Згідно з інформацією, яка міститься у трудовій книжці, позивачка з 05.11.2003 по 22.09.2022 працювала в органах митного контролю. За час роботи в органах митного контролю отримувала спеціальні звання, ранги зокрема: з 01.04.2004 «Інспектор митної служби»; з 01.06.2006 «Інспектор митної служби 4 рангу»; з 25.07.2008 «Інспектор митної служби 3 рангу»; з 25.08.2010 «Інспектор митної служби 2 рангу»; з 01.07.2013 12 ранг державного службовця; з 01.01.2014 «Інспектор податкової та митної справи 2 рангу»; з 22.08.2014 - «Інспектор податкової та митної справи 2 рангу»; з 22.08.2016 «Радник податкової та митної справи 3 рангу»; з 21.12.2019 6 ранг державного службовця; з 01.07.2020 «Радник митної служби 3 рангу».

З огляду на зазначені обставини справи та враховуючи законодавчо визначені норми, суд вважає, що періоди роботи позивачки в органах державної митної служби зараховуються до стажу державної служби, адже в ці періоди їй були присвоєні персональні чи спеціальні звання та ранги.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що прийняте рішення, відповідача 1, яким відмовлено у переведенні позивачки на пенсію за віком на підставі Закону №3723-ХІІ з підстав відсутності у неї необхідного стажу державної служби є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, оскільки позивачка має відповідний стаж на посаді державної служби, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що вона має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення її з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 від 13 лютого 2019 року.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи викладені положення Законів, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до стажу роботи на посаді в органах митної служби до стажу державного службовця, що призвело до відсутності у позивачки необхідного стажу державного службовця для переходу на пенсію відповідно до Закону №3723-XII.

Таким чином, набутий позивачкою стаж роботи на посадах в органах державної митної служби у період з 05.11.2003 до 20.09.2022 підлягає зарахуванню до стажу державної служби, в тому числі:

- з 05.11.2003 до 20.10.2010 на посаді головного інспектора на Бориспільській митниці із спеціальним званням «Інспектора митної служби», «Інспектора митної служби 4 рангу», «Інспектора митної служби 3 рангу»; «Інспектора митної служби 2 рангу»;

- з 21.10.2010 по 20.12.2019 на посаді головного інспектора на Бориспільській митниці із спеціальним званням «Інспектора митної служби 2 рангу», «Інспектора податкової та митної справи 2 рангу»; «Радника податкової та митної справи 3 рангу»;

- з 21.12.2019 до 30.06.2021 на посаді головного державного інспектора із спеціальним званням «Радник митної служби 3 рангу»;

- з 01.07.2021 до 20.09.2022 на посаді головного державного інспектора.

З 20.09.2022 наказом Київської митниці Державної митної служби №1032-О від 12.09.2022 припинено державну службу позивачки та звільнено її із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію.

20.09.2022 позивачці Київською митницею Державної митної служби видано довідку №42 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка видана на підставі особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату. В вказаній довідці містяться відомості про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на всі види оплати праці, включені в довідку.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, оскільки позивачка станом на 01.05.2016 набула більш як 10 років стажу державної служби, досягла відповідного віку та перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд вважає, що наявні правові підстави для переведення її на пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-XII.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем 1 протиправно відмовлено позивачці у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ, оскільки ОСОБА_1 дотримані вимоги передбачені вказаним Законом. Доказів, які б спростовували такий висновок суду відповідачами не надано.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.09.2022 № 41 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про переведення її з 21.09.2022 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію за віком на умовах статті 37 Закону 3723-ХІІ починаючи з дня звернення 21.09.2022.

Щодо витрат на правову допомогу, суд вказує наступне.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову сторона, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1, п.п. 1, 3 частини 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертиз.

Згідно з частиною 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаної статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 6, 7 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що представником позивачки, адвокатом Сациком Р.В. в позовній заяві заявлено про розподіл судових витрат на правничу допомогу у справі та подано докази на підтвердження понесених витрат, зокрема:

- засвідчену копію ордера та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю;

- засвідчену копію договору №807 від 03.02.2023 про надання правничої допомоги позивачу адвокатським бюро "Романа Сацика";

- додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 03.02.2023;

- акт про надану правову допомогу №1 від 03.02.2023 на суму 4000, 00 грн;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 21.02.2023;

- квитанція про оплату №3005803 від 21.02.2023.

При цьому суд вважає за необхідне наголосити, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У той час, дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених судових витрат, суд не відслідковує в них співмірності наданих послуг на професійну правничу допомогу з їх оплаченою вартістю, та не вважає їх розмір обґрунтованим та розумним.

Суд вважає, що вивчення та правовий аналіз матеріалів у даній справі для професійного досвідченого адвоката, наслідками чого є більш технічний підхід (викладення фактичних обставин справи та посилання на відповідні норми, з чого фактично і складається наявні в матеріалах справи відзиви на апеляційні скарги, без проведення складного та глибокого правового аналізу у їх відповідному взаємозв`язку та, як наслідок, відповідні висновки), не вимагали великого обсягу аналітичної роботи та затрат часу, з огляду на що, суд вважає, що розмір таких витрат підлягає зменшенню.

Співмірними витратами на відшкодування витрат на правову допомогу зі складання адміністративного позову, щодо витраченого часу, складністю справи та розгляду справи судом, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду буде 2000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Разом з тим, питання про розподіл судових витрат, у вигляді сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України та пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10 м.Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №41 від 29.09.2022 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VII, на пенсію за віком на умовах статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 № 3723-ХІІ починаючи з дня звернення - 21.09.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 500 (п`ятсот) грн та понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 500 (п`ятсот) грн та понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 25 липня 2023 р.