Справа № 152/893/23
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 липня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/893/23

Провадження №2-а/152/5/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими ст.ст.268-271, 286 КАС України для розгляду термінових справ, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші Олександра Валерійовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

1.Виклад позиції позивача.

28.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші О.В., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення.

В позові ОСОБА_1 просить поновити строк на оскарження постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу; визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження та стягнути на його користь понесені судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 08.05.2023 року від державної виконавчої служби він дізнався про наявність постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, яку він не підписував, не отримував і про яку не був повідомлений.

Постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

На його переконання, оспорювана ним постанова складена безпідставно, з істотними процесуальними порушеннями та порушеннями його прав, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Так, 27.10.2022 року у зв`язку з необхідністю, не порушуючи ПДР, він здійснив зупинку транспортного засобу в дозволеному законом місці, а саме: біля ринку «УРОЖАЙ» у м. Вінниця та одразу після зупинки транспортного засобу відстебнув ремінь безпеки.

Приблизно через хвилину після зупинки до нього підійшов працівник поліції ОСОБА_2 та повідомив про порушення Правил дорожнього руху, а саме, про порушення правил зупинки транспортного засобу, з чим він не погодився та заперечив факт порушення Правил дорожнього руху.

Після цього поліцейський ОСОБА_2 повідомив, що притягне його до адміністративної відповідальності за те, що він не пристебнутий ременем безпеки та почав вимагати документи.

На вимогу поліцейського пред`явити документи він відповів, що для початку поліцейському необхідно назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання, пред`явити службове посвідчення, обґрунтувати законність своїх вимог та ознайомити особу з її правами.

Крім того, він заявив усне клопотання до поліцейського про надання для ознайомлення доказів можливого вчинення ним адміністративного правопорушення та виявив бажання залучити захисника для здійснення захисту при розгляді справи.

Однак поліцейський не відреагував на його заяви та клопотання, а пішов до свого службового автомобіля та після цього не повернувся, не вручив та не надіслав постанови про адміністративне правопорушення.

Через півроку він дізнався від виконавчої служби про наявність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що, на його переконання, передбачає обов`язкове складання протоколу та можливість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи заявляти клопотання, чого не було дотримано поліцейським.

Не дивлячись на його зауваження та усні пояснення, поліцейським безпідставно винесено щодо нього постанову про адміністративне правопорушення, хоча він повідомляв поліцейського, що не погоджується з пред`явленим обвинуваченнями. При цьому, поліцейський відмовив в прийнятті та розгляді його клопотань та не мав достатніх доказів для винесення постанови.

До того ж, порушено його права, оскільки не ознайомлено з усіма матеріалами справи та не надано можливості скористатися правом на захист.

Вважає, що постанова серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року, яку він досі не отримав, була складена безпідставно, з істотними процесуальними порушеннями та є протиправною, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Після того як він дізнався про наявність постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року, за якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскаржив її до керівника суб`єкта владних повноважень та отримав відповідь.

Вважає, що поліцейським постанову серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року складено з порушенням його прав та процедури, встановленої КУпАП, без протоколу, без розгляду зауважень та клопотань водія, без роз`яснення прав, без надання можливості ознайомитися з матеріалами справи та скористатися юридичною допомогою адвоката і надати письмові пояснення.

Порушення права скористатись правом на правову допомогу та не вжиття жодних дій щодо надання можливості водію реалізувати своє право на отримання такої допомоги, свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова є предметом спору та не може розглядатися, як достатній доказ порушення водієм правил дорожнього руху.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч.2 ст.251 КУпАП).

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи діяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх тримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, які підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення (ст.ст.73-77 КАС України).

Вважає, що поліцейський Регеша О.В. при винесені постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року вийшов за межі наданих йому повноважень, які передбачені ст.ст.19, 59, 62, 92 Конституції України, посадовою інструкцією, що призвело до порушення його прав, гарантованих Конституцією України.

Оскаржувану постанову відповідачем 1 винесено без урахувань вимог ст.ст.34-35, 256, 258, 278, 280 КУпАП.

Якщо адміністративне правопорушення не було зафіксовано в автоматичному режимі, працівник поліції не має права виносити постанову без складання відповідного протоколу. Працівник поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи.

Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення і посилається на них, водій має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. У разі відмови поліцейського надати водію для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує.

Також було грубо порушено процесуальний порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до ст.279 КУпАП, не було роз`яснено права особі (передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України), не оголошено протокол про адміністративне правопорушення, не заслухано особу, яка бере участь у розгляді справи, не досліджено доказів і не розглянуто заявлених усних клопотань, внаслідок чого вважає постанову незаконною, яка на підставі ч.3 ст.286 КАС України підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

При обґрунтуванні адміністративного позову позивач покликається на норми ст.ст.2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 17, 19, 77, 257, 259 КАС України, ст.ст.7, 33-34, 121, 245, 247, 256, 258, 268, 278, 279, 280, 288 КУпАП.

В судове засідання, призначене на 27.07.2023 року, позивач ОСОБА_1 не прибув, про його дату, час та місце повідомлений належним чином (а.с.58, 68). В п.3 прохальної частини адміністративного позову ОСОБА_1 просить розглядати справу у порядку спрощеного провадження та у відсутності сторін.

2. Виклад заперечень відповідачів поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші Олександра Валерійовича та Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

Представник відповідачів поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші О.В., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д.О., що діє на підставі довіреності від 22.12.2022 року за №18602/41/3/01-2022 (а.с.52), скористався правом на подання відзиву та 12.07.2023 року через систему «Електронний суд» (а.с.30-38) та засобами поштового зв`язку (а.с.44-51) надіслав до Шаргородського районного суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , який зареєстрований у суді 12.07.2023 року за №3866.

У поданій до суду 12.07.2023 року заяві по суті відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначає, що позов ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

Так, представник відповідачів Ковальчук Д.О. у відзиві зазначає, що Департамент патрульної поліції уповноважує його представляти та/або захищати права та законні інтереси довірителя та його структурних підрозділів (в тому числі інтереси посадових осіб), зокрема, в судах при розгляді адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення.

Оскільки відповідач 1 ОСОБА_2 під час складання оскаржуваної постанови виконував свої посадові обов`язки, то в даному випадку він діяв в інтересах Департаменту патрульної поліції як його посадова особа.

Таким чином, відповідно до довіреності, він має право на процесуальні права та представництво інтересів також і відповідача ОСОБА_2 , зокрема, подавати відзив на позовну заяву.

Вважає, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

27.10.2022 року під час патрулювання по вул. Родіона Скалецького в м. Вінниця поліцейським роти №2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Регешою О.В. було зупинено автомобіль «Volkswagen Touareg» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи даним транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п.«в» п.2.3 ПДР України.

Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст.33, 284 КУпАП, інспектором було прийнято рішення притягнути водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6082485.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» визазначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху, що й було здійснено працівниками поліції.

Підпунктом «в» п.2.3 ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відеозаписи із нагрудних відеореєстраторів, які були закріплені 27.10.2022 року за працівниками Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП відсутні, оскільки, згідно з Розділом VIII Наказу МВС №1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції з застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», строк зберігання відеозаписів становить, зокрема, з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА, 30 діб, та у зв`язку із наявною технічною можливістю строк збереження відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів є обмеженим.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

У статті 222 КУпАП, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені частиноою п`ятою статті 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 121 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.

Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Наведена вище правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №487/2179/17.

Також Конституційний Суд України у п.2.3 мотивувальної частини рішення від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що у ч.ч.1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За змістом пунктів 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч.5 ст.121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Вважає, що відповідач 1 мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015).

Оскільки чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, то це виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.

Відповідно до Розділу IV пункту 5 Інструкції №1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі, або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режимі.

Вважає, що постанова винесена відповідачем 1 згідно з вимогами чинного законодавства.

Стосовно тверджень скаржника про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом вчинення правопорушення в зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний запис, за допомогою якого здійснювалося фіксування правопорушення, то, як вказав Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17, відомості про технічний запис зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, а зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Також, просить врахувати суд, що процедурні порушення, допущенні суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності у разі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду про адміністративні правопорушення рішення.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, відповідачем 1 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6082485.

Вважає, що відповідач 1 мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015).

Тому за результатами розгляду адміністративної справи на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та за результатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, відповідач 1 є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справ.

Таким чином, відповідач 1 мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Згідно із ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Також, відповідно до ст.251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особами, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі, а також, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17, візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у тому випадку, якщо воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

А також, інспектором як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем Правил дорожнього руху, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Звертає увагу суду, що згідно із ст.286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи зазначені вимоги, вважає, що у місцевого загального суду як адміністративного суду, відсутнє право визнати постанову про адміністративне правопорушення протиправною, оскільки це не передбачено нормами КАСУ.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення поліцейський Регеша О.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, у зв`язку з чим винесена ним постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

При обґрунтуванні правових підстав відзиву представник відповідачів покликається на вимоги ст.ст.72, 77, 78, 286 КАС України, ст.ст.222, 251, 252, 258 КпАП України, ст.ст.23, 32, 35, 40 ЗУ «Про Національну поліцію».

В судове засідання, призначене на 27.07.2023 року, відповідач 1 та представник відповідачів Ковальчук Д.О., що діє за довіреністю від 22.12.2022 року №18602/41/3/01-2022 (а.с.40), не прибули, про причини неприбуття не повідомили. При цьому, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду адміністративного позову (а.с.59, 60, 61, 62, 67, 71).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів.

1. Позивач ОСОБА_1 заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав.

2. Представник відповідачів поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші О.В., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д.О. 12.07.2023 року через систему «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку надіслав до Шаргородського районного суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 (а.с.30-38, 44-51).

3. 13.07.2023 року начальник відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Змерзлий А. надіслав до Шаргородського районного суду повідомлення про неможливість надання копії постанови, яка витребовується судом, у зв`язку з її направленням для примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (а.с.42).

4. 26.07.2023 року начальник відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Змерзлий А. на виконання вимог ухвали суду від 29.06.2023 року надіслав на електронну адресу Шаргородського районного суду та поштовим зв`язком копію постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року (а.с.70, 73).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач 1 та представник відповідачів до суду не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 29.06.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші О.В., Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення; відкрито провадження у справі; розгляд адміністративної справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ ст.ст.268-271, 286 КАС України; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 18.07.2023 року о 14 годині 30 хвилин у залі судових засідань №3 Шаргородського районного суду Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 231, м. Шаргород, Вінницька обл.); запропоновано відповідачам у строк, що не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 162 КАС України, в тому числі, на електронну адресу суду; витребувано від Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції належно засвідчену копію постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , яку зобов`язано подати до Шаргородського районного суду Вінницької області до 13.07.2023 року. (а.с.16-17).

2. 18.07.2023 року судове засідання відкладено на 27.07.2023 року у зв`язку з невиконанням Управлінням патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції вимог ухвали суду від 29.06.2023 року в частині подання до Шаргородського районного суду витребуваного до 13.07.2023 року доказу постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (а.с.55).

3. У зв`язку із неприбуттям у судове засідання позивача, відповідача 1 та представника відповідачів, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив рішення про розгляд справи у відсутності учасників справи.

4. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено в силу вимог ч.3 ст.268 КАС України, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України.

ІV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка аргументів позивача, відповідачів, висновок суду про наявність порушення прав позивача

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що 27.10.2022 року о 12:36:12 годині у АДРЕСА_1 , відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6082485, з п.5 якої вбачається, дослівно мовою оригіналу, що «27.10.2022 12:31:30 м. Вінниця, вулиця Родіона Скалецького 2, водій керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в ПДР Поруш. Правил користування ременями безпеки» (а.с.73).

В п.4 оскаржуваної постанови зазначено, що особою, щодо якої розглядається справа, є ОСОБА_1 , вказані відомості про особу останнього, місце проживання, серію та номер посвідчення водія.

В п.5 оскаржуваної постанови також зазначено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , це автомобіль «Volkswagen Touareg» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до п.6 оскаржуваної постанови, прийняте відповідачем рішення про вид адміністративного стягнення та сума штрафу: «510 грн».

При цьому, до копії постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року не додано будь-яких додатків на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Так, в п.7 оскаржуваної постанови мало би бути зазначено, що до неї додається, оскільки вказаний пункт має назву «До постанови додається», проте, відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. не зазначено будь-яких додатків до цієї постанови (а.с.73).

Вказані судом факти підтверджуються копією примірника постанови, яка надана Управлінням патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на виконання вимог ухвали суду від 29.06.2023 року (а.с.70).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що вбачається із копії постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки із постанови про адміністративне правопорушення не вбачається, що вона винесена на підставі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.

Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 року у справі за №487/2179/19.

Відтак, суд вважає безпідставним ствердження позивача ОСОБА_1 про те, що у випадку заперечення ним обставин правопорушення, поліцейський повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення.

Водночас, судом установлено, що позивачу було роз`яснено його права та обов`язки (п.8 оскаржуваної постанови), суть вчиненого ним порушення, хоча в оскаржуваній постанові відсутній підпис ОСОБА_1 в графі про зазначення такого роз`яснення та міститься помітка «відмова».

Разом з тим, позивачеві не було вручено примірник оскаржуваної ним постанови.

З п.9 оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови і вона 28.10.2022 року за вихідним №28103 надіслана останньому рекомендованим листом.

Разом з тим, доказів на підтвердження вказаної обставини представником відповідачів до відзиву не надано.

З позовної заяви вбачається, що позивач при складанні постанови про адміністративне правопорушення оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення, заявляв клопотання, в тому числі, про дослідження доказів, про залучення захисника, про перенесення розгляду справи за місцем проживання.

Виходячи з вимог ст.258 КУпАП, що проаналізовані вище, суд вважає, що поданням цього адміністративного позову позивач реалізує вказані вище права, оскаржуючи безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

З копії оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що виклад обставин, установлених під час розгляду справи відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В., не відповідає фактичним обставинам.

Так, суд звертає увагу на те, що докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 не користувався ременем безпеки, саме керуючи транспортним засобом, тобто під час руху, в постанові не зазначені, до постанови не додані, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє зазначення будь-яких додатків до неї.

Суд позбавлений можливості встановити вказані у оскаржуваній постанові обставини, оскільки докази на підтвердження обставин справи, зазначених у постанові, відсутні,

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Так, згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зауважує, що крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших доказів, наприклад, пояснень, свідчень або інших відомостей показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. зібрано не було, а сама постанова таких доказів не містить, оскільки в ній відсутні посилання на будь-які докази, що додаються до неї.

Так, до суду ні відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В., ні відповідачем 2 Управлінням патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції також не надано доказів вчиненого позивачем правопорушення, а саме відео- чи фото- фіксації порушення.

Суд не оспорює того факту, що на час розгляду справи в суді відеофіксування на бодікамеру поліцейського знищено, перезаписано через 30 діб, разом з тим, суд зауважує, що відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. постанова про адміністративне правопорушення від 27.10.2022 року не була вручена ОСОБА_1 після її складення, а, як зазначено в п.9 постанови, надсилалася поштою, тому у відповідача 1 була наявна можливість у межах строку знищення відеозапису, додати його до постанови і зазначити у відповідному пункті (п.7) оскаржуваної постанови як доказ.

Також, у відповідача 1 поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеша О.В. не було перешкод продемонструвати запис з бодікамери позивачеві при складанні постанови про адміністративне правопорушення.

Так, згідно з ч.ч.1, 4 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі… Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки не містить зазначення доказів на підтвердження опису обставин, установлених під час розгляду справи, зокрема, відомостей про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатора для доступу до зазначеної інформації; порядку звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, суд констатує, що будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні, а в оскаржуваній постанові не зазначено, які докази стали підставою для її винесення відповідачем 1.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП, відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та про відсутність події і складу адміністративного правопорушення під час керування позивачем транспортним засобом 27.10.2022 року в м. Вінниця по вул. Родіона Скалецького, 2.

Відтак, судом встановлено, що постанова серії ЕАР №6082485, винесена відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. відносно ОСОБА_1 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, не ґрунтується на повно з`ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення, тобто є протиправною.

Згідно із ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач 1 при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення норми КУпАП ч.5 ст.121 КУпАП.

Так, ст.72 КАСУ встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків…

Статтями 73-76 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 2, 4 ст.77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАР №6082485 від 27 жовтня 2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки відповідачі не довели належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення відповідачем 1 поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В. як суб`єктом владних повноважень.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі слід задовольнити, оскільки доводи позовної заяви є обґрунтованими та спростовують висновок відповідача 1 поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеші О.В., що викладений у оскаржуваній постанові.

Проаналізувавши всі наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено факт порушення його прав з боку відповідачів.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідачі не були позбавлені можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість.

До того ж, безпідставним є ствердження представника відповідачів у відзиві про те, що до компетенції суду не входить визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, оскільки, відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КУпАП, якою встановлено повноваження суду при вирішенні справи, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що регулюються КАС України, КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача-суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 5 ст.121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.п.«в» п.2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

VІ. Висновки суду.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Виходячи з аналізу доказів, адміністративного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, КАСУ, суд вважає, що права позивача порушені відповідачем 1 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регешою О.В., оскільки судом встановлено та підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що складена ним як посадовою особою Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року, є протиправною.

Оскільки відповідачами не було надано доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова в справі про адміністративне правопорушення ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року, винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а позов у цій частині задоволенню.

За таких обставин, не встановивши події вчинення позивачем адмінправопорушення і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, суд прийшов до висновку про порушення прав позивача відповідачами, які підлягають поновленню шляхом задоволення позовних вимог в частині визнання постанови про адміністративне правопорушення протиправною, її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 536,80 грн. (а.с.1).

Таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то витрати на судовий збір у розмірі 536,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на надання правничої допомоги, які становлять 10000 грн., які просить стягнути з відповідачів.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми ст.ст.2, 16, 132, 134, 139 КАС України та практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат.

Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.16 КАС України).

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (п.10 ч.3 ст.2 КАС України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.4 ст.59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Договору про надання правової допомоги, а також довіреності чи ордеру адвоката, який надавав правову допомогу у справі, позивачем до позовної заяви не додано.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, Договору про надання правничої допомоги чи витягу з Договору в частині встановлення розміру гонорару адвоката за надану правничу (правову) допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку позовної заяви та подання її до суду, визначення порядку проведення розрахунків клієнта з адвокатом, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опису здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, доказів понесення витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., позивачем суду не надано.

Таким чином, в частині позову про стягнення судових витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8, 16, 19, 20, 72-77, 134, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, на підставі ст.ст.6, 7, 9, 251, 252, 254, 280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеша Олександра Валерійовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6082485 від 27.10.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Регеша Олександра Валерійовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування протиправної постанови про застосування адміністративного стягнення в частині стягнення на його користь понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень відмовити.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч.2 ст.295 КАС України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу (ч.3 ст.295 КАС України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.250 КАС України).

Рішення складено без його проголошення 27.07.2023 року.

Суддя: