Справа № 540/7189/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/7189/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, прийняте у складі суду судді Пекного А.С. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, в якому позивач просила суд про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.10.2021 № 3200/21/22/РРО//ДПС/ТД-ФС.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської області)», змінено підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28. Березня 2023 року адміністративну справу прийнято до провадження Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Головним управлінням Держпраці в Херсонській області не було надано позивачу можливості захистити свої права, а саме надати свої заперечення та пояснення стосовно порушень законодавства про працю, не повідомлено про наявність провадження про накладення штрафу відповідачем. За доводами апелянта, 25 серпня 2021 року апелянт була відсутня у місці торгівлі, Акт перевірки територіального органу ДПС не отримувала. Зі слів директора ТОВ «Енергоснаб» ОСОБА_2 , який знаходився на відпочинку у власному ГК «Прем`єра», приблизно після 14.00 до Бару ГК «Прем`єра» підійшли двоє чоловіків, які вимагали продати їм спиртні напої, а так як ФОП ОСОБА_1 була відсутньою, то він за власною ініціативою відпустив їм спиртне без її дозволу. Після цього вони повідомили, що вони співробітники Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та склали Акт, в якому попросили розписатися ОСОБА_2 , який заперечував, що він працює у ФОП ОСОБА_1 .

Представник третьої особи надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 та здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , де орендує у Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоснаб» на підставі договору оренди №5 від 15.05.2021 приміщення бару площею 22 кв.м., розташованих на території готельного комплексу «Прем`єра».

Позивачем отримано ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 04.06.2021 №2101613 терміном дії з 07.06.2021 по 07.06.2022. У ліцензії визначено місце торгівлі за адресою: АДРЕСА_2 , бар у ГК «Прем`єра» (22 кв.м.).

Відповідно додатку до ліцензії позивач використовує електронно-касовий апарат, фіскальний номер РРО .

Також судом встановлено, що на підставі п.п.19-1.-1.4 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.19-1.-1.14 п.19-1.1 ст.19-1, ст.20, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України та наказу від 28.07.2021 № 818-ж1, направлень на фактичну перевірку від 20.08.2021 №1900, №1901 фахівцями ГУДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 21.08.2021 було проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питання дотримання норм законодавства регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка проводилась за адресою: АДРЕСА_2 , бар у ГК «Прем`єра».

Фактичну перевірку проведено без присутності позивача.

У той же час, направлення на фактичну перевірку від 20.08.2021 №1900, №1901 та наказ від 28.07.2021 № 818-ж1 були пред`явлені для ознайомлення ОСОБА_2 , який без зауважень їх підписав.

За наслідками проведення перевірки складено акт фактичної перевірки №3200/21/22/РРО/ НОМЕР_1 від 25.08.2021 року.

Цим актом зафіксовані, зокрема, такі порушення:

- п.п.1, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» яке полягало у здійсненні розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій на суму 33,00 грн;

- ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», яке полягало у допуску працівника ОСОБА_2 до роботи за барну стійку в барі за адресою АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору та без подання до органів ДПС повідомлення про прийняття працівника на роботу.

За змістом акту 21.08.2021 о 14:08 год ОСОБА_2 як працівником ФОП ОСОБА_1 було продано особам, які проводили перевірку, пиво розливне об`ємом 0,5 л на суму 33,00 грн. Фіскальний чек ОСОБА_2 роздруковано не було. Реєстратор розрахункових операцій № переведений у фіскальний режим, в ході перевірки 21.08.2021 о 14:40 год з нього роздруковано Х-звіт. Працівника ОСОБА_2 допущено до роботи за барну стійку в барі за адресою АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , без укладення трудового договору та без подання до органів ДПС повідомлення про прийняття працівника на роботу.

Вказаний акт від платника податків підписано ОСОБА_2 , яким також у пункті 4.1 прикінцевих положень акту зазначено таке: «Стосовно п.4 ст.24 КЗППУ не згоден, заперечення (обґрунтовані) надам пізніше».

Надалі ГУДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі листом від 28.08.2021 № 7753/5/21-22-07-06-11 «Про надання інформації» надіслало акт з додатками на адресу ГУ Держпраці у Херсонській області.

Відповідач отримав цей лист 03.09.2021.

За наслідками розгляду акту перевірки №3200/21/22/РРО/ НОМЕР_1 від 25.08.2021 відповідачем прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 07.09.2021 від №3200/21/22/РРО//ДПС/ТД, яким призначено розгляд справи на 19.10.2021 з 09:00 по 12:00 год в приміщенні ГУ Держпраці у Херсонській області, а також складено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 07.09.2021 №01-09/1/2312.

Указані рішення та повідомлення надіслані відповідачем 07.09.2021 рекомендованим листом на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 .

Десятого жовтня 2021 року вищевказаний лист повернуто відповідачу з відміткою відділення поштового зв`язку щодо причин повернення «за закінченням терміну зберігання».

Розглянувши акт фактичної перевірки №3200/21/22/РРО/ НОМЕР_1 від 25.08.2021, начальником ГУ Держпраці у Херсонській області прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 19.10.2021 №3200/21/22/РРО//ДПС/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 60 000,00 грн за порушення вимог частини 4 статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», у вигляді допуску до роботи працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

Цю постанову надіслано позивачу 19.10.2021 рекомендованим листом та отримано нею 06.11.2021.

Вважаючи, що штраф накладений на неї протиправно, позивач звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні питання, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття відповідачем постанови про накладення штрафу на підставі акта перевірки територіального органу Державної податкової служби, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, без здійснення самим відповідачем заходів державного нагляду (контролю), є правомірним. За висновками суду, ОСОБА_2 у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності вчиняв дії у межах такої господарської діяльності позивача (роздрібна торгівля алкогольними напоями), однак якщо робота виконана особою (особами) на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору. Крім того, за висновками суду, уповноваженою особою відповідача було належним чином виконано вимоги, зокрема, пункту 3 Порядку № 509, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання оскарженої постанови протиправною.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження; вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка. У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

У даному випадку підставою для накладення штрафу слугував складений ГУДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі акт фактичної перевірки №3200/21/22/РРО/ від 25.08.2021, у якому зафіксований факт використання позивачем праці неоформленого працівника (працівника, з яким не укладено трудовий договір).

Апелянт вважає протиправним накладення на неї штрафу виключно на підставі акту перевірки територіального органу ДПС, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) відповідачем.

З цього приводу суд зазначає, що Податковим кодексом України передбачено право контролюючого органу (органів Державної податкової служби) проводити фактичну перевірку дотримання роботодавцем законодавства про працю щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника.

Виходячи зі змісту Порядку № 509, він передбачає можливість розгляду справи та накладення на суб`єкта господарювання штрафу на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлено порушення законодавства про працю.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що самостійною підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є також акт перевірки ДПС, її територіального органу.

Частиною восьмою статті 265 Кодексу законів про працю України визначено, що штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації.

Зі змісту вказаної норми є можливим зробити висновок, що в останній використовується формулювання «може», що надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії. При цьому вказана норма не вказує про те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення частини восьмої статті 265 Кодексу законів про працю України не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки Державної податкової служби, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, як це передбачено Порядком № 509.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20, від 28 січня 2021 року у справі № 380/1116/20 та від 29 вересня 2022 року у справі № 460/3829/20.

Щодо посилань апелянта, що ОСОБА_2 не є її працівником, оскільки працевлаштований в ТОВ «Енергоснаб» на посаді директора та з власної ініціативи та без відома позивача продав особам, які проводили фактичну перевірку, алкогольний напій, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; в інших випадках, передбачених законодавством України.

При цьому, Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 06.11.1992 за №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

В силу вимог частини 4 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою допуску працівника до роботи є укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №826/16738/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 здійснив у місці здійснення позивачем господарської діяльності розрахункову операцію продав пиво особам, які проводили фактичну перевірку та провів дану покупку через реєстратор розрахункових операцій (а.с. 112), що сторонами по справі не заперечується.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 у місці здійснення позивачем підприємницької діяльності вчиняв дії у межах такої господарської діяльності позивача (роздрібна торгівля алкогольними напоями), однак якщо робота виконана особою (особами) на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 самовільно продав алкогольний напій не можна взяти до уваги, оскільки він мав доступ до робочого місця позивача, до касового апарату та товарів, мав змогу продати спиртні напої та здійснювати господарську діяльність як працівник позивача.

Наявність у ОСОБА_2 статусу директора ТОВ «Енергоснаб» зазначених висновків суду не спростовує, оскільки факт продажу ОСОБА_2 алкогольних напоїв у барі, який орендований позивачем та є місцем здійснення нею господарської діяльності, а також наявності у нього доступу до приміщення, товарів, документації та касового апарату і програмного забезпечення, свідчить про фактичний допуск вказаної особи до виконання трудових функцій без належного оформлення.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем пункту 3 Порядку № 509 та права позивача на надання обґрунтованих заперечень щодо застосування штрафу, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що Порядок № 509, в редакції чинній на момент прийняття оспорюваної постанови, не передбачає розгляду справи про накладення штрафу за участі суб`єкта господарювання та не зобов`язує повідомляти останнього про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: Л.Є. Зуєва