Справа № 460/44518/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2023 року м. РівнеСправа №460/44518/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області
про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідач-1) Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.08.2022 №58; зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту настання пенсійного віку, а саме: з 24.06.2022, зарахувавши до трудового стажу періоди роботи з 20.08.1983 по 07.06.1985 та з 05.04.1986 по 15.11.1998.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.06.2022 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим вона звернулася до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача-1 відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 29 років. Водночас, в спірному рішенні органом Пенсійного фонду зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 20.08.1983 по 07.06.1985, оскільки в підставах внесення записів відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, відсутня посада та підпис відповідальної особи; з 05.04.1986 по 15.11.1998, оскільки в підставах внесення запису наявне виправлення дати наказу на звільнення. Позивач вважає протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком, а оспорюване рішення протиправним, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 10.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-1 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. 08.08.2022 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно з документами, доданими до такої заяви, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, її страховий стаж становить 21 роки 6 місяців 21 день. До загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: 20.08.1983 по 07.06.1985, оскільки в підставах внесення записів відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, відсутня посада, та підпис відповідальної особи; з 05.04.1986 по 15.11.1998, оскільки в підставах внесення запису наявне виправлення дати наказу на звільнення. Вважає, що відповідач-1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 29 років - з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 рік. Таким чином, однією з умов призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу 29 років. Згідно з поданими позивачем документами та відомостями реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 21 день. До заяви про призначення пенсії позивач долучила, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 28.07.1980), згідно з записами № 4-№ 5 якої з 20.08.1983 по 07.06.1985 позивач працювала у бурякорадгоспі Корецького цукрового комбінату. Зазначений період роботи не враховано до страхового стажу, оскільки у графі 4 "На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)" трудової книжки відсутні номери та дати наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Згідно із записами №6-№10 зазначеної трудової книжки позивач працювала з 05.04.1986 по 15.11.1998 у бурякорадгоспі "Корецький" (з 05.09.1996 - реорганізований у КСВ "Користівську" агрофірму). Зазначений період роботи не враховано до страхового стажу, оскільки у графі 4 "На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)" трудової книжки наявне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також до заяви про призначення пенсії позивач надала архівну довідку від 29.07.2022 №693, видану архівним відділом Корецької міської ради, у якій зазначено, що у розрахункових відомостях по фонду №14 Агрофірма "Користівська" с. Користь Корецького району Рівненської області не передані книги. Звернув увагу, що до страхового стажу зараховано періоди догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку: з 21.03.1982 по 06.01.1987, з 01.07.1992 по 30.06.1995. Вважає, що ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято правомірне рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 29 років. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.08.2022 звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 16.08.2022 №58 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 29 років. Крім того, зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 20.08.1983 по 07.06.1985, оскільки в підставах внесення записів відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства, відсутня посада, та підпис відповідальної особи; з 05.04.1986 по 15.11.1998, оскільки в підставах внесення запису наявне виправлення дати наказу на звільнення. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 25.06.2027.

Вважаючи дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком та означене рішення протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Так, для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 21 рік 6 місяців 21 день, який з урахуванням ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV є недостанім для призначення позивачу такої пенсії в 2022 році.

При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 20.08.1983 по 07.06.1985, з 05.04.1986 по 15.11.1998.

Перевіряючи правомірність незарахування означених періодів до загального страхового стажу позивача, суд встановив, що за змістом інформаційної бази ПФУ форма РС-право органом Пенсійного фонду зараховано до страхового стажу позивача періоди догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.03.1982 по 06.01.1987, що становить 4 роки 9 місяців 16 днів, а також з 01.07.1992 по 30.06.1995, що становить 3 роки.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи (пункт "е") та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (пункт "ж").

Водночас, відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Тобто, до спеціального стажу, що дає право на пенсію, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Оскільки частина спірних періодів роботи позивача (з 20.08.1983 по 07.06.1985, з 05.04.1986 по 06.01.1987 та з 01.07.1992 по 30.06.1995) охоплюються зарахованим до її загального та спеціального страхового стажу роботи періодами догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 21.03.1982 по 06.01.1987 та з 01.07.1992 по 30.06.1995, які дають право на пенсію, то позовні вимоги в частині зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 20.08.1983 по 07.06.1985, з 05.04.1986 по 06.01.1987 та з 01.07.1992 по 30.06.1995 задоволенню не підлягають.

Щодо незарахування позивачу періодів роботи з 07.01.1987 по 30.06.1992 (5 років 5 місяців 25 днів) та з 01.07.1995 по 02.05.1996 (0 років 10 місяців 2 дні), суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, чи містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 08.08.2022 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 28.07.1980), в якій наявні такі записи, зокрема:

- 05.04.1986 прийнята на роботу на посаду няні дитячого садочка Корецького бурякорадгоспу. Підстава: наказ №110 від 04.04.1986 (запис №6);

- 08.04.1986 переведена на посаду виховательки дитячого садка. Підстава: наказ №123 від 08.04.1986 (запис №7);

- 03.05.1996 переведена робочою рільничої бригади. Підстава: наказ №25 від 03.05.1996 (запис №8);

- 05.09.1996 Корецький бурякорадгосп реорганізовано в КСП агрофірма "Користівська". Підстава: наказ Регіонального фонду державного майна України в Рівненській області №941 від 05.09.1996 (запис №9).

Суд звертає увагу, що будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять.

Таким чином, записи трудової книжки НОМЕР_1 в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в періоди з 07.01.1987 по 30.06.1992 та з 01.07.1995 по 02.05.1996 в Корецькому бурякорадгоспі (в подальшому реорганізований в КСП агрофірма "Користівська") на посаді виховательки дитячого садка та не потребують додаткових документів для його підтвердження, оскільки відповідно до положень ст. 62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637 трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Водночас, підставою для незарахування таких періодів роботи позивача до її страхового стажу відповідачі зазначають те, що наявне виправлення в підставах внесення запису та дати наказу на звільнення.

Суд зауважує, що за змістом трудової книжки НОМЕР_1 звільнення позивача (запис 10), про яке зазначають відповідачі, відбулося з посади робочої рільничої бригади, на яку її було переведено 03.05.1996, в той час як в спірні періоди з 07.01.1987 по 30.06.1992 та з 01.07.1995 по 02.05.1996 позивач обіймала посаду виховательки дитячого садка. При цьому, записи трудової книжки за період перебування позивача на посаді виховательки дитячого садка (з 08.04.1986 по 02.05.1996) не містять будь-яких виправлень чи неточностей.

Враховуючи викладене, покликання відповідачів, як на підставу незарахування трудової діяльності позивача у періоди з 07.01.1987 по 30.06.1992 (5 років 5 місяців 25 днів) та з 01.07.1995 по 02.05.1996 (0 років 10 місяців 2 дні) до стажу роботи, на наявне виправлення в підставах внесення запису в даті наказу на звільнення позивача з посади робочої рільничої бригади, на яку її було переведено 03.05.1996, суд вважає необґрунтованим, оскільки в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи, які є належними та допустимими доказами на підтвердження її трудового стажу. Відтак, незарахування вказаних періодів (загалом 6 років 3 місяці 27 днів) до її страхового стажу роботи є протиправним.

Щодо незарахування позивачу періоду роботи з 03.05.1996 по 15.11.1998 (2 роки 6 місяців 13 днів), суд зазначає таке.

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 позивач:

- 03.05.1996 переведена робочою рільничої бригади. Підстава: наказ №25 від 03.05.1996 (запис №8);

- 05.09.1996 Корецький бурякорадгосп реорганізовано в КСП агрофірма "Користівська". Підстава: наказ Регіонального фонду державного майна України в Рівненській області №941 від 05.09.1996 (запис №9);

- 15.11.1998 звільнена з роботи в зв`язку із закінченням сезонних робіт. Підстава: наказ №45 від 15.11.1998 (запис №10).

При цьому, суд встановив, що в записі №10 дата звільнення (графа 2) та дата наказу на звільнення (графа 4) містить виправлення, а саме: остання цифра року виправлена на «8».

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

Згідно з п.2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №58 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Таким чином, будь-які виправлення записів в трудовій книжці не допускаються, а зроблений неправильний запис має бути змінений на правильний відповідно до вимог Інструкції №58 власником або уповноваженим ним органом підприємства, а в разі ліквідації підприємства його правонаступником, а за його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Надана суду копія трудової книжки НОМЕР_1 не містить відомостей про зміну запису №10 відповідно до вимог п.2.10 Інструкції №58 шляхом визнання його недійсним із зазначенням правильного запису.

Відтак, такий запис, який містить виправлення року дати звільнення з роботи, не може вважатися таким, що містить достовірну інформацію щодо дати звільнення позивача з роботи в КСП агрофірма "Користівська".

Як зазначалося судом вище по тексту цього рішення, згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Для підтвердження трудового стажу позивачем органу Пенсійного фонду було надано довідки Архівного відділу Корецької міської ради від 29.07.2022 №693 та від 16.09.2022 №725.

Суд встановив, що такі довідки не містять інформації щодо роботи позивача в КСП агрофірма "Користівська" в період з 03.05.1996 по 15.11.1998.

Враховуючи викладене, означений період роботи позивача з 03.05.1996 по 15.11.1998 (2 роки 6 місяців 13 днів) не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому обгрунтовано не зарахований органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом 27 років 10 місяців 18 днів страхового стажу.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз.2 ч.4 ст.26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи викладене, позивач набуде право на призначення пенсії за віком в 63 роки та за наявності страхового стажу на момент виникнення права на пенсію від 22 до 32 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (08.08.2022) вона досягла віку 60 років 1 місяць 15 днів.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за віком, то відповідно до вимог чинного законодавства України вона не набула права на призначення такої пенсії.

Водночас, суд зауважує, що питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.

Відтак, незважаючи на висновок суду про безпідставне неврахування органом Пенсійного фонду стажу роботи позивача в Корецькому бурякорадгоспі у періоди з 07.01.1987 по 30.06.1992 (5 років 5 місяців 25 днів) та з 01.07.1995 по 02.05.1996 (0 років 10 місяців 2 дні) до її страхового стажу, вимога про зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати такі періоди до страхового стажу позивача не підлягає задоволенню, оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не набувла права на призначення пенсії за віком, а відтак сам по собі факт неврахування відповідних періодів роботи позивача до її загального страхового стажу не призвів до протиправної відмови в призначенні пенсії.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Незважаючи на формулювання позовних вимог та зміст позовної заяви, який стосується також питання незарахування відповідних періодів до загального старахового стажу, встановлені судом фактичні обставини справи свідчать на користь висновку, що звернення позивача з цим позовом до суду зумовлене її незгодою з відмовою органу Пенсійного фонду в призначенні їй пенсії за віком та з підставами такої відмови, з метою захисту наявного, на думку позивача, права на призначення їй такої пенсії. Водночас, судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин позивач відповідного права не набула.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень зарахувати відповідні періоди до стажу роботи позивача (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто встановлення судом протиправності рішень, дій, бездіяльності відповідача (за основною вимогою), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О.Борисенка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул.Морехідна, 1, м.Миколаїв, 54020. ЄДРПОУ/РНОКПП 13844159)

Повний текст рішення складений 25 липня 2023 року.

Суддя Н.О. Дорошенко