Справа № 580/3546/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року справа № 580/3546/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати вимоги про усунення виявлених порушень, викладені в п.п.1-5 листа-вимоги від 04.04.20123 №262303-14/1503-2023.

Позов мотивовано тим, що відповідач не дотримався процедури проведення ревізії, оскільки багаторазово та безпідставно її зупиняв, чим суттєво перевищив строки перевірки. Не оформив належним чином результати проведення ревізії, оскільки формував документ без дотримання вимог щодо його структури та змісту. Не надав для ознайомлення додатків до акту та не виконав обов`язок розглянути заперечення на акт ревізії та передчасно склав спірні вимоги. Крім того, позивач не допускав порушень вимог законодавства, що зазначені в акті ревізії та вимогах.

Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

09.06.2023 представник відповідача подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що у позовній заяві Позивач не обґрунтував зміст і характер порушеного права, із врахуванням, що суд покликаний захистити не право, що виникне у майбутньому, а порушене право, не окреслив протиправність втручання в яке саме право допустило Управління.

Адресований позивачу лист Управління від 04.04.2023 № 262303-14/1503-2023 «Про усунення виявлених порушень» не порушує прав позивача. Жодні санкції до позивача в межах повноважень органу державного фінансового контролю (зупинення операцій з бюджетними коштами, призупинення/зменшення бюджетних асигнувань, притягнення до адміністративної відповідальності посадових/службових осіб тощо), не були застосовані.

Крім цього, відповідач наголошує, що пункти (частини) вимоги, що вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Виходячи зі змісту пункту 2 оскаржуваної вимоги, її єдиною метою є спонукання до добровільного відшкодування фінансових втрат, допущених внаслідок укладення в/ч НОМЕР_1 договорів на закупівлю паливно-мастильних матеріалів за ціною, яка включає податок на додану вартість, чим недотримано вимоги підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 № 178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою в період воєнного стану», що призвело до зайвих витрат на суму 863311,95 грн, які сплачено в/ч НОМЕР_1 у повному обсязі та, як наслідок, спричинило матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на відповідну суму.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики застосування законодавства у спірних правовідносинах оскаржуваний пункт 2 вимоги не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата - в/ч НОМЕР_1 , як підконтрольної установи, і не може бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства за позовом в/ч НОМЕР_1 .

Вимога Управління в частині визначення характеру та обсягу втрат, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення В/ч НОМЕР_1 , та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків Позивача.

Щодо пунктів З, 4, 5 листа від 04.04.2023 №262303-14/1503-2023, згідно з яким Управління вимагає від в/ч НОМЕР_1 дотримуватись у подальшому відповідних положень законодавчих та інших нормативно-правових актів, відповідач зазначає, що згідно з організаційно-правовою формою, Позивач є державною організацією (установою, закладом), який є розпорядником коштів нижчого (третього) рівня. У позовній заяві Позивач аналогічно, не обґрунтував суть порушеного права в контексті пунктів 3,4, 5 вимоги. Натомість, відповідні пункти жодним чином не порушили прав Позивача, оскільки спрямовані на спонукання його дотримуватись у своїй роботі, як державної організації та розпорядника бюджетних коштів, принципів законності, які встановлені відповідними нормами права.

19.06.2023 позивач подав суду відповідь на відзив, в яких, щодо твердження відповідача про не породження правових наслідків для позивача в частині забезпечення відшкодування суми сплаченого податку на додану вартість є таким що не відповідає дійсності, в зв`язку із тим, що за змістом самої вимоги позивач зобов`язаний вимагати від постачальників повернення вище зазначених сум в добровільному порядку або порядку господарського судочинства, що тягне за собою додаткові витрати для позивача в частині сплату судового збору та адміністративні витрати. Так як вимога адресована позивачу не може бути виконана відповідачем в частині подачі господарського позову так як відповідач не є стороною за укладеними договорами. Відповідно до змісту п.2 оскаржуваної вимоги позивач неодноразово під час проведення ревізійних заходів зазначав відповідачу про відсутність правових підстав для забезпечення відшкодування юридичними особами суми сплаченого податку на додану вартість, так як вище зазначені договори укладались не в рамках проведення мобілізаційних завдань, що зазначалось в запереченні до акту ревізії, яке не було розглянуто відповідачем чим порушено право позивача на участь у процесі прийняття рішення.

10.07.2023 суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що норми Порядку № 550 уповноважують орган державного фінансового контролю, у разі ненадходження заперечень щодо акта протягом 5 робочих днів, здійснити заходи для реалізації результатів ревізії, та не передбачають можливості прийняття рішення про розгляд заперечень, що надійшли після спливу зазначеного строку.

Термін для подання Управлінню заперечень щодо акта ревізії становив період з 27 березня 2023 року по 31 березня 2023 року включно, що визнається позивачем.

У визначений Порядком №550 строк заперечення від в/ч НОМЕР_1 на акт ревізії від 22.03.2023 №03-30/06 до Управління не надійшли, про надіслання 29.03.2023 на адресу Управління заперечень щодо акта засобами поштового зв`язку Військова частина Управління не повідомила.

У відзиві на позовну заяву Управління вказувало на усталену судову практику стосовно того, що пункт вимоги, який спрямований на відшкодування збитків, не є рішенням, що безпосередньо породжує права та/чи обов`язки для підконтрольної установи, і не може бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства за позовом підконтрольної установи вказує. Відповідну правову позицію підтверджено численними рішеннями Верховного Суду, яку позивачем не спростовано.

Оцінивши доводи учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

На виконання звернення Міністра оборони України Олексія Резнікова від 15.07.2022 №220/5960 щодо проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу, органів військових формувань, з`єднань, військових частин Збройних Сил України щодо отримання збереження та використання озброєння та військової техніки, речового майна (у тому числі засобів індивідуального захисту), а також отриманих як матеріально-технічну допомогу та гуманітарну допомогу, відповідно до пункту 8.5 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на IV квартал 2022 року, та пункту 4.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2022 року, Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року.

За результатами ревізії складено акт від 22.03.2023 №03-30/06 (далі акт ревізії), який підписаний уповноваженими особами позивача із запереченнями.

У зв`язку із виявленими порушеннями, відповідач склав та направив позивачу лист «Про усунення виявлених порушень» від 04.04.2023 № 262303-14/1503-2023, в якому зазначено, що під час ревізії встановлено порушення законодавства, які на момент завершення ревізії не усунуті:

1) За період з березня по грудень 2022 року забезпечення особового складу в/ч НОМЕР_1 водою питною бутильованою/мінеральною проводилось шляхом включення її до меню-розкладки продуктів харчування в межах вартості добового комплекту харчування у розмірі 120,0 грн. та шляхом додаткової видачі води без її включення до меню розкладки без відповідного наказу командира, чим порушено вимоги п. 1 розділу 3 Порядку застосування Каталогу продуктів харчування», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 29.04.2020 №140, пп. й) п.3 Приміток до Норми №1 загальновійськова «Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 та призвело до незаконного списання 167 530,50 кг води питної бутильованої/мінеральної на загальну суму 2194 659,00 гривень та, як наслідок, державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

2. При відсутності первинних документів від постачальників продуктів харчування, а саме ТОВ «Преміум Компані», ТОВ «Ок Ленд Фуд» та ТОВ «Актив Компані» з якими Міністерство оборони України укладено договори на закупівлю послуг з організації харчування, посадовими особами в/ч A4167 протягом 2022 року, проведено включення до «Зведених актів приймання-передачі послуг із забезпечення комплектами продуктів харчування» хлібобулочних виробів у кількості 34 563,74 кілограм без документального підтвердження поставки даних продуктів постачальниками, чим порушено вимоги п. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України від 08.07.10 №2456, п. 4,6 Розділу XIX Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за №1192/31060, що призвело до зайвих витрат МОУ на оплату хлібобулочної продукції в загальній сумі 1 349 984,88 грн та, як наслідок, Державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

3. За період з 19.07.2022 по 27.11.2022 в/ч НОМЕР_1 укладено договори на закупівлю паливно-мастильних матеріалів за ціною, яка включає податок на додану вартість, чим недотримано вимоги підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу У Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2022 №178 «Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою в період воєнного стану», що призвело до зайвих витрат на суму 863 311,95 грн, які сплачено в/ч НОМЕР_1 у повному обсязі та, як наслідок, державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

4. В порушення вимог п. 4 ст.48 Бюджетного кодексу, посадовими особами в/ч НОМЕР_1 взято бюджетні зобов`язання у вигляді отримання продуктів харчування на загальну суму 218 241,05 грн, без наявності бюджетних призначень, які у подальшому було включено до Актів на списання комплектів продуктів харчування та сплачено МОУ на загальних підставах, що спричинило зайві витрати на відповідну суму та, як наслідок, державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

5. В порушення вимог п.3 розділу ІІ Планування забезпечення харчовими продуктами Порядку №140 у березні та грудні 2022 року посадовими особами в/ч НОМЕР_1 понаднормово списано 1338,90 комплектів харчування що призвело до зайвих видатків в загальній сумі 160 667,87 гривень.

На підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку № 550, підпункту 7 пункту 4, підпункту 14 пункту 6 Положення про Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області, затвердженого наказом Північного офісу Держаудитслужби 20.10.2016 №18, Управління вимагає:

1. Розглянути результати проведеної ревізії та питання щодо притягнення у порядку, встановленому законодавством, до відповідальності працівників в/ч НОМЕР_2 , відповідальних за допущені порушення.

2. Забезпечити відшкодування юридичними особами з якими було укладено договори на закупівлю паливно-мастильних матеріалів суми сплаченого податку на додану вартість на користь в/ч НОМЕР_2 із подальшими перерахуванням до Державного бюджету України відповідно до норм п. 2.4 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.04.2014 №372. У разі неможливості забезпечення відшкодування у згаданому порядку, розглянути питання щодо відшкодування фінансових втрат особою, яка допустила порушення відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України.

3. Дотримуватись у подальшому вимог п.1 розділу 3 Порядку №140 та п.п. й) п.3 приміток до Норми №1 Постанови №426 при забезпеченні особового складу в/ч НОМЕР_2 водою питною бутильованою/мінеральною.

4. Дотримуватись у подальшому п. 4 ст.48 Бюджетного кодексу, п. 4,6 Розділу XIX Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за №1192/31060 при отриманні продуктів харчування від постачальників.

5. Дотримуватись у подальшому вимог п.3 розділу II Планування печення харчовими продуктами Порядку №140 при забезпеченні військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 комплектами продуктів харчування з метою недопущення списання більше одного комплекту продуктів харчування на 1-го військовослужбовця.

Не погоджуючись із вказаними вимогами, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі Положення №43), визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підп.3 п.4 Положення №43 Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Пунктом 7 Положення №43 встановлено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні визначені Законом України від 26.01.1993 №2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон №2939-XII).

Відповідно до ст.2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За визначенням, що міститься у ст. 3 Закону №2939-XII державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

Відповідно до пунктів 7 та 10 частини 1 статті 10 Закону №2939-XII органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У підпункті 9 пункту 4 Положення №43 встановлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства.

Згідно з підпунктом 4 пункту 4 цього Положення №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (далі Порядок №550).

Відповідно до пункту 2 Порядку №550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пункт 46 Порядку №550 визначає, якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати контроль за використанням коштів місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то суд наголошує, що про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги.

Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і на підставі якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Таким чином, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16 та у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №1440/1820/18, від 17 вересня 2020 року у справі №420/1304/19, від 17 червня 2021 року у справі №440/6907/18.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики застосування законодавства у спірних правовідносинах оскаржувана вимога не породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата - підконтрольної установи, і не може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства за позовом такої установи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року у справі №440/6907/18, вимога органу державного фінансового контролю в частині визначення характеру та обсягу збитків, як акт індивідуальної дії, вичерпала себе в момент її направлення підконтрольній установі, та самостійно не змінює обсяги прав та обов`язків позивача.

Суд встановив, що п.2 оскаржуваної вимоги спрямований на спонукання позивача забезпечити відшкодування коштів на суму 863 311,95 грн. юридичними особами з якими було укладено договори на закупівлю паливно-мастильних матеріалів сплаченого податку на додану вартість на користь в/ч НОМЕР_2 із подальшими перерахуванням до Державного бюджету України, у т.ч. шляхом проведення претензійно-позовної роботи або обравши інший спосіб реалізації права на повернення коштів.

При цьому суд звертає увагу, що за визначенням пункту 1.3 розділу 1 Порядку взаємодії між органами державної контрольно-ревізійної служби та органами прокуратури, внутрішніх справ і Служби безпеки України, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України від 19 жовтня 2006 року №346/1025/685/53, матеріальна шкода (збитки) - це втрата активів чи недоотримання належних доходів об`єктом контролю та/або державою, що сталися внаслідок порушення законодавства об`єктом контролю шляхом дій або бездіяльності його посадових (службових) осіб.

У свою чергу втрата активів - це безповоротне зменшення активів через: перерахування (сплату) коштів; відчуження, недостачу, знищення (псування) чи придбання неліквідного (зіпсованого) майна; втрату боржника у зобов`язанні; зменшення частки державної (комунальної) власності у статутному фонді господарського товариства; розмір матеріальної шкоди (збитків) - вартість втрачених активів або недоотриманих доходів, яка визначається за даними бухгалтерського обліку і фінансової звітності об`єкта контролю або експертною оцінкою та іншими визначеними законодавством способами.

Виходячи із наведених вище понять, вимога відповідача в оскаржуваній частині забезпечення відшкодування коштів по суті є вимогою про відшкодування збитків (матеріальної шкоди).

У свою чергу аргументи позивача про безпідставність виявлених ревізією порушень суд відхиляє, оскільки вказані обставини як і обставини щодо визначення розміру збитків повинні досліджуватися у межах спору про стягнення збитків.

На думку суду, звернення до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вимоги у цій частині є неналежним способом захисту порушеного права, а доводи щодо суті порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування по цій справі, що вказує на безпідставність позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що у справі №820/3534/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.

Проведення перевірки органом державного фінансового контролю здійснюється з метою корегування роботи підконтрольного суб`єкта та приведення його діяльності відповідно до вимог законодавства. Наслідком такої перевірки є надіслання суб`єкту такої перевірки вимоги, яка містить інформацію про виявлені порушення.

Одночасно, з метою коригування діяльності підприємства, у такій вимозі може бути зазначено і спосіб усунення виявлених порушень.

Зважаючи, що п.п.3-5 вимоги зобов`язують позивача дотримуватись у подальшому вимог законодавства, що кореспондується з визначеним ч.2 ст.19 Конституції України обов`язком органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто не зобов`язують відповідача діяти конкретним чином, на переконання суду вказані пункти вимоги не порушують прав позивача, як суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи, що п.п.3-5 вимоги щодо дотримання позивачем вимог законодавства не порушують його прав, як суб`єкта владних повноважень, позовні вимоги суд вважає необґрунтованими.

Більше того, Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2020 року у справі №820/3534/16 вказав, що така обставина як відсутність у вимозі конкретного способу її виконання не свідчить про її протиправність та не може бути підставою для скасування.

Тому протилежні доводи позивача суд вважає необґрунтованими.

Стосовно доводів позивача про порушення порядку здійснення перевірки (в частині порушення строку ревізії), суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 відповідно до яких порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа № 813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури здійснення ревізії, які б могли вплинути на кінцевий результат, а порушення строків здійснення ревізії, на переконання суду, не є таким порушенням.

Стосовно передчасності прийняття спірної вимоги, суд зазначає таке.

Відповідно до п.42 Порядку №550 у разі підписання акта ревізії із запереченнями керівник об`єкта контролю у строк не пізніше ніж 5 робочих днів після повернення органу державного фінансового контролю акта ревізії повинен подати йому підписані заперечення. Якщо протягом цього строку заперечення щодо акта не надійдуть, то орган державного фінансового контролю вживає заходів для реалізації результатів ревізії.

Акт ревізії отримано командиром в/ч НОМЕР_1 24.03.2023. Оскільки протягом 5 робочих днів до відповідача не надійшли заперечення на акт ревізії, на переконання суду, спірні вимоги від 04.04.2023 складені відповідачем правомірно.

Крім того, про розгляд заперечень позивача від 29.03.2023 його проінформовано листом від 08.05.2023 №262303-14/1826-2023.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а судові витрати розподілу.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ