Справа № 380/9577/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9577/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку із позивачем із виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 31.08.2020 року у зв`язку із звільненням з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середнє грошове забезпечення за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року.

Посилається на те, що наказом Військової прокуратури Західного регіону України №514к від 07.08.2020 року позивача виключено з 31.08.2020 року із списків особового складу Військової прокуратури Західного регіону України, усіх видів забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас відповідно до підп.«г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказав, що під час проходження військової служби та звільнення із неї відповідач не виплатив позивачу надбавку за вислугу років та грошову допомогу на оздоровлення. Лише 30.03.2023 року, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21, було здійснено зарахування на банківський рахунок позивача в сумі 26246,13 грн з призначенням платежу «грошове забезпечення військовослужбовців з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року». Отже, станом на дату виключення із списків особового складу 31.08.2020 року відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум завершена 30.03.2023 року, тобто поза межами строку, встановленого ст.116 Кодексу законів про працю України та п.242 розділу XII «Звільнення з військової служби» Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року. Тому період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року (за шість місяців) вважає періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких посилається на те, що у день звільнення з позивачем проведено розрахунок та виплачено 499758,58 грн. Поряд з тим, зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21 позивачеві 30.03.2023 року виплачено кошти в сумі 26426,13 грн. Тобто сума коштів за рішенням у справі №380/20395/21 становить лише незначний відсоток від отриманого грошового забезпечення та матеріальних допомог позивачем. За таких обставин, вважає, що є всі підстави для застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, виходячи із суми середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні. Просить долучити дані пояснення до матеріалів справи та врахувати їх при вирішенні справи.

Ухвалою судді від 08.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року залишення без задоволення заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно наказу Військової прокуратури Західного регіону України №514к від 07.08.2020 року полковника юстиції ОСОБА_1 виключено з 31.08.2020 року із списків особового складу Військової прокуратури Західного регіону України, усіх видів забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас відповідно до підп.«г» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби відповідачем не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено надбавку за вислугу років та грошову допомогу на оздоровлення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21, залишеним без мін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року, позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема:

зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошового забезпечення за період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року, виходячи з надбавки за вислугу років у відповідних розмірах від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та від 31.05.2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», із урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично отриманою грошовою допомогою на оздоровлення за 2016 рік та належної, після перерахунку грошового забезпечення за період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та від 31.05.2012 року №505»Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік у повному розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до вимог ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», із урахуванням раніше виплаченої суми.

30.03.2023 року, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21, було здійснено зарахування на банківський рахунок позивача в сумі 26246,13 грн з призначенням платежу «грошове забезпечення військовослужбовців з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року», підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи виписка по картковому рахунку.

Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Позивач вважає, що оскільки у день звільнення з військової служби відповідачем не виплачено позивачу всіх належних сум, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року (в межах шести місяців), у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні з військової служби в частині виплати надбавки за вислугу років та грошової допомоги на оздоровлення на виконання рішення суду.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду 04.08.2022 року (справа №380/20395/21) суд встановив протиправність дій відповідача щодо нездійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні (не здійснення виплати надбавки за вислугу років у період з 05.01.2016 року по 28.02.2018 року та грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік). Також вказаним судовим рішенням зобов`язано відповідача здійснити нарахування та виплату вказаних надбавки та допомоги.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 року у справі №200/4185/20-а, від 31.03.2021 року у справі №340/970/20, від 24.06.2021 року у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно зі ст.116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у цих статтях норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Обставина невиконання Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону відносно ОСОБА_1 вимог ст.116 КЗпП України підтверджена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21.

Відтак, враховуючи, що не проведення з вини роботодавця розрахунку з працівником у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної індексації.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року. Втім, суд враховує, що з даного приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17 уже висловлювала правову позицію, згідно якої у випадку, коли позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку обов`язковому визначенню підлягають розмір спірного середнього заробітку та час затримки розрахунку.

Тому, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне розрахувати суму середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації, у зв`язку із чим враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з п.7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Оскільки позивача звільнено з військової служби 31.08.2020 року, а виплата спірної суми здійснена лише 30.03.2023 року, строк затримки розрахунку складає 181 календарний день, тобто з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року включно (з огляду на внесені у ст.117 КЗпП України зміни в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022 року).

Згідно довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , виданої Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону, розмір грошового забезпечення позивача у липні 2020 року склав 26055,96 грн, у серпні 2020 року 26072,78 грн.

Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 854,57 грн (52128,74 грн (розмір грошового забезпечення за липень-серпень 2020 року) / 61 (кількість календарних днів у липні-серпні 2020 року).

А тому, сума середнього заробітку, що підлягає до відшкодування, вирахувана шляхом множення середньоденного заробітку (854,57 грн) на число календарних днів за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року (включно) (181), становить 154677,17 грн.

Суд враховує, що в порівнянні із визначеною сумою виплачених надбавки та допомоги (26246,13 грн), вищевказану розрахункову суму (154677,17 грн) не можна вважати співмірною, оскільки така у п`ять з половиною разів перевищує суму таких надбавки та довомоги.

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Так, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року по справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Зокрема, істотність частки складових надбавки за вислугу років та грошової допомоги на оздоровлення в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 26246,13 грн (виплачена із затримкою сума) / 154677,17 грн (середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців) *100% = 0,17%.

Тобто, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,17, становить: 854,57 грн (середня заробітна плата позивача за один день) х 0,17 х 181 (число календарних днів за період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року включно) = 26295,12 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позовних вимог повністю, зокрема, шляхом стягнення з відповідача за ст.117 КЗпП України відшкодування у сумі 26295,12 грн.

При цьому, суд враховує, що визначений розмір середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (але не більше як за шість місяців) в сумі 26295,12 грн є співмірним із сумою, виплаченою на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 року у справі №380/20395/21.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судових витрат, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути із Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (місцезнаходження: вул.Клепарівська, 20, м.Львів, 79007; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 26295 (двадцять шість тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 12 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (місцезнаходження: вул.Клепарівська, 20, м.Львів, 79007; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.