Справа № 420/846/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/846/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року, прийняте у складі суду судді Попова В.Ф. в місті Одеса, по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 витрат, понесених у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях в період часу з 10.06.2022 по 05.09.2022 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 , витрати, понесені у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях в період часу з 10.06.2022 по 05.09.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та не виплати, ОСОБА_1 , доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 , заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 витрат, понесених у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях з 10.06.2022 по 05.09.2022 року. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку із перебуванням у службових відрядженнях з 10.06.2022 по 05.09.2022 року. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, при цьому судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доповідній записці від 31.01.2023 за реєстр. № ВН 2096/41/13/01-23 та від 30.01.2023, які надані Департаментом, в якості доказів та підтверджують, що позивач не звертався до УПП в Одеській області ДПП та/або до ДПП з оригіналом картки АІС «Відрядження», посвідчення про відрядженням та Звітом про використання коштів. Апелянт зазначає, що позивач мав би надати вказані вище документи саме до Департаменту або передати їх через відділ документального забезпечення УПП в Одеській області, попередньо зареєструвавши такі документи належним чином. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано та не надано правову оцінку тому факту, що позивач починаючи з 10.06.2022 по 05.09.2022 перебував у відрядженні безперервно, а отже не міг протягом прибути та надати до відділу документального забезпечення УПП в Одеській області вказані вище документи. Крім того, апелянт звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач з березня 2021 року по 14 жовтня 2022 на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, забезпечував життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мав безпосередній контакт з населенням.

Представник позивача надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з липня 2017 року по 14 жовтня 2022 року проходив службу в Департаменті патрульної поліції та перебував на посаді поліцейського взводу №2 роти №2 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

ОСОБА_1 перебував у службових відрядженнях у відділі організації несення служби в місті Ізмаїл УПП в Одеській області в період з 10.06.2022 року по 05.09.2022 року відповідно до наказів №342 від 09.06.2022 року, №394 від 09.07.2022 року та №448 від 05.08.2022 року. (а.с.17-21)

Позивачу не відшкодовані витрати понесені під час відрядження, а саме добові та витрати на проживання у готелі. Грошові кошти (аванс) перед відрядженням не отримував.

Крім того, за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року позивачу не виплачена доплата до грошового забезпечення, як поліцейському, який забезпечував життєдіяльність населення на період дії карантину

Департамент патрульної поліції у відповідь на адвокатський запит представниці позивача від 18.11.2022 року, надав інформацію, що бюджетні асигнування для виплати додаткової доплати по Програмі 1007070 з березня 2021 року по листопад 2022 року не виділялись, накази керівником Департаменту патрульної поліції не видавались, заборгованість зі сплати вказаної доплати та підстави для її здійснення за період з 01.03.2021 по 13.10.2022 відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення у повному обсязі, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані приписи статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», щодо забезпечення умовами для виконання покладених на позивача як поліцейського службових обов`язків, не забезпечено своєчасне і в повному обсязі отримання компенсаційних виплат понесених під час відрядження. Окрім того, за висновками суду, посада, яку займав позивач у спірний період, відповідала встановленим зазначеною Постановою №375 критеріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, що свідчить про право позивача на отримання спірної додаткової доплати на період дії карантину, при цьому обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату доплати до грошового забезпечення.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1, 3, 4, 10 статті 71 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські за їхньою згодою можуть бути відряджені до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

Рішення про відрядження поліцейських приймає керівник поліції.

Відрядження оформлюється на підставі запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника.

За відрядженими до органів державної влади, установ та організацій поліцейськими та членами їхніх сімей зберігаються всі гарантії та пільги, визначені законом для такої категорії осіб.

Згідно статті 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Отже, з огляду на положення вищезазначених норм спеціального законодавства та КЗпП України, особа має права на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.08.2017 № 672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2017 р. за № 1042/30910, відповідно до Закону України Про Національну поліцію, Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, та з метою визначення особливостей направлення в службові відрядження поліцейських, затверджено Інструкцію про службові відрядження поліцейських у межах України.

Ця Інструкція визначає особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України (п.1 Інструкції).

Відповідно п. 2 Розділу І Інструкції № 672, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Як встановлено п. 1 Розділу ІІ Інструкції № 672, при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження. Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу тощо.

Згідно п. 2, 3 Розділу ІІ Інструкції № 672, строк перебування поліцейського у відрядженні визначається керівником, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів (далі - постанова КМУ № 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Рішення керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, про продовження строку службового відрядження поліцейського оформляються наказом.

Поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п. 10 Розділу ІІІ Інструкції № 672, фактичний час перебування в службовому відрядженні визначається за наявними відмітками в посвідченні про відрядження, засвідченими підписами керівників та печаткою органів (підрозділів) поліції, куди відряджений поліцейський, а також за місцем проходження служби.

Відмітки в посвідченні про відрядження засвідчуються печаткою.

У разі відсутності відміток про вибуття з місця постійної служби, прибуття у відрядження та повернення з відрядження добові витрати не відшкодовуються.

Відповідно до п.16, 17 Розділу ІІІ Інструкції № 672, після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

Поліцейський заповнює картку АІС «Відрядження» відповідно до порядку її заповнення, визначеного в посвідченні про відрядження.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 перебував у службових відрядженнях у відділі організації несення служби в місті Ізмаїл УПП в Одеській області в період з 10.06.2022 року по 05.09.2022, отримував 3 (три) посвідчення про відрядження.

Апелянт наполягає на тому, що позивач не надавав вищезазначених документів ані до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, ані до Департаменту патрульної поліції. На підтвердження цього посилається на доповідні записки інспектора відділу документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 30.01.2023 року.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом було допитано в якості свідків позивача та ОСОБА_2 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та склали присягу свідка. Зокрема, суду було повідомлено, що свідки здали до відділу документального забезпечення УПП в Одеській області заповнені посвідчення про відрядження, а також оригінали документів, що засвідчують вартість витрат за найм житла, оскільки про такий порядок були повідомлені керівництвом. Також свідками повідомлено, що при здачі документів, вони не розписувались та ніяких підтверджень про їх прийняття не отримували.

Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477- ІV від 23.02.2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів визнає доведеним, що позивачем надавались відповідні копії документів, проте відділом документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції таки документи зареєстровані не були, до бухгалтерської служби Департаменту патрульної поліції зазначені документи не направлялись.

Посилання апелянта, що позивач мав би попередньо зареєструвати такі документи належним чином, колегією суддів оцінюються критично, оскільки такий обов`язок в силу вимог Закону покладений на посадових осіб відділом документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу, що доповідні записки інспектора відділу документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції не є належним доказом неподання документів, водночас таким доказом могли б бути матеріали службового розслідування, однак жодних відомостей щодо його проведення матеріали справи не містять.

Відомості, викладені у доповідних записках інспектора відділу документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції від 30.01.2023 року, судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки такі відомості свідчать виключно про неналежну організацію відділом документального забезпечення Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції документообігу. Суд вважає, що відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст. 77 КАС України, у даному випадку належним чином не виконано свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не виконані приписи статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», щодо забезпечення умовами для виконання покладених на позивача як поліцейського службових обов`язків, не забезпечено своєчасне і в повному обсязі отримання компенсаційних виплат понесених під час відрядження, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Крім того, відносно позовних вимог в частині виплати позивачу доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин.

В подальшому строк дії карантину продовжувався постановами Кабінету Міністрів України № 239 від 25. 03.2020 (до 24 квітня 2020 року), № 291 від 22.04.2020 (до 11 травня 2020 року), № 343 від 04.05.2020 (до 22 травня 2020 року), № 392 від 20.05.2020 (до 22 червня 2020 року), № 500 від 17.06.2020 (до 31 липня 2020 року), № 641 від 22.07.2020 (до 31 серпня 2020 року), № 760 від 26.08.2020 (до 31 жовтня 2020 року), № 956 від 13.10.2020 (до 31 грудня 2020 року), № 1236 від 09.12.2020 (до 28 лютого 2021 року), № 104 від 17.02.2021 (до 30 квітня 2021 року), № 405 від 21.04.2021 (до 30 червня 2021 року), № 611 від 16.06.2021 (до 31 серпня 2021 року), № 855 від 11.08.2021 (до 1 жовтня 2021 року), № 981 від 22.09.2021 (до 31 грудня 2021 року), № 1336 від 15.12.2021 (до 31 березня 2022 року), № 229 від 23.02.2022 (до 31 травня 2022 року), № 630 від 27.05.2022 (до 31 серпня 2022 року), № 928 від 19.08.2022 року (до 31 грудня 2022 року), № 1423 від 23.12.22 року (до 30 квітня 2023 року).

Відповідно до п. 1 постанови КМУ № 375 від 29.04.2020 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" встановлено, що на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

Згідно з п. 2, 4 та 5 вказаної постанови встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 червня 2020 року № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - Порядок № 485).

У Порядку № 485 визначено механізм використання коштів державного бюджету, зокрема, за програмою «Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти)».

Відповідно до п. 2 Порядку № 485 головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція (далі - органи системи МВС).

Згідно з п. 3 Порядку № 485 бюджетні кошти спрямовуються органами системи МВС на безповоротній основі для здійснення доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, доплати до заробітної плати медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 41, ст. 1318).

Для здійснення вказаних видатків головним розпорядником коштів Міністерством внутрішніх справ України передбачено бюджетну програму по КПКВК 1007070 «Здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками».

На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03 червня 2020 року № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Виходячи з вищенаведеного, підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським; 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Тим самим вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Відповідне підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на службі в Управлінні патрульної поліції у Одеській області Департаменту патрульної поліції.

У матеріалах справи відображена інформація стосовно нарахування додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину позивачу за період з березня по грудень 2020 року на загальну суму 45726,66 грн. та з січня по лютий 2021 року у сумі 8111,12 грн., докази нарахування такої доплати за період з березня 2021 року по 14.10.2022 року в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, посада, яку займав позивач у спірний період, відповідала встановленим зазначеною Постановою №375 критеріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративним, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, що також підтверджується виплатою позивачу доплати у інші періоди. У спірному періоді така виплата була припинена, хоча позивач перебував на тій же самій посаді і продовжував виконувати ті ж самі службові обов`язки, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.

Крім того, стосовно відсутності фінансування для здійснення спірної доплати поліцейським Департаменту патрульної поліції, суд першої інстанції, з урахуванням практики ЄСПЛ дійшов вірного висновку, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату доплати до грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Вказана правова позиція також викладена в рішеннях Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі № 820/4619/16 та від 14 березня 2019 року по справі № 820/660/17.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: Л.Є. Зуєва