Справа № 161/9018/23
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/9018/23
Провадження № 2-а/161/212/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі : головуючого - судді Філюк Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00006217 від 10 березня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 червня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кінах Яна Валеріївна звернулась до суду із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00006217 від 10 березня 2023 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 10.03.2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження системи автоматичної фіксації правопорушень (далі - інспектор) Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (далі - Департамент) Сидоренком А.В. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00006217, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51000 грн.

Із оскаржуваної постанови слідує, що 14.02.2023 року о 17:10 год, на 127 км. + 793 м. а/д М-19 Волинської обл. автоматичним пунктом фіксації зафіксовано транспортний засіб МАЗ 650108, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальною особою якого є ОСОБА_1 , який допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 45,103 % (18,041 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 21 455 % (4.076 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та на відстані між осями від 1.3 м. до 1.8 м., при спарених колесах (далі - оскаржувана постанова). Вказує, що оскаржувану постанову вона фактично отримала 26.05.2023 року та ознайомившись з її змістом вважає, що така є необгрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки оскаржуване рішення відповідача складене із порушенням вимог КУпАП та Інструкції № 521 від 27.09.2021 року, а зазначені у ній відомості не відповідають дійсності. Крім того, повірка технічного засобу, яким в автоматичному режимі зафіксовано порушення, станом на 10.03.2023 року була недійсною. З огляду на наведене, а також на наявність ряду інших процесуальних недоліків, допущених при винесенні оскаржуваної постанови, просить суд її скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу інкримінованого за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП правопорушення, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалою від 06 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні без виклику сторін.

21.06.2023 року від представника відповідача Курцеби Н до суду надійшов відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого зазначено, що фіксація факту допущення ОСОБА_1 , перевищення нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, відбулася з повним дотриманням приписів закону, а відтак оскаржувана постанова відповідає усім вимогам матеріального та процесуального права. Посилання сторони позивача, які містяться у позовній заяві є надуманими та не відповідають дійсності, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

З огляду на те, що станом на дату ухвалення даного судового рішення процесуальний строк для подачі відповіді на відзив на позовну заву для ОСОБА_1 сплинув, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зі змістом оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 ознайомилася 26.05.2023 року, внаслідок чого 01.06.2023 року звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з даним позовом, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений нею процесуальний строк.

Судом встановлено, що 10.03.2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження системи автоматичної фіксації правопорушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (далі - Департамент) Сидоренком А.В. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00006217, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51000 грн.

Із оскаржуваної постанови слідує, що 14.02.2023 року о 17:10 год, на 127 км. + 793 м. а/д М-19 Волинської обл. автоматичним пунктом фіксації зафіксовано транспортний засіб МАЗ 650108, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальною особою якого є ОСОБА_1 , який допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 45,103 % (18,041 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 21 455 % (4.076 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та на відстані між осями від 1.3 м. до 1.8 м., при спарених колесах (а.с.11).

Пунктом 22.5 ПДР України встановлено нормативні вимоги, за умовами дотримання яких допускається рух транспортних засобів та їх составів.

Частиною 2 ст. 132-1 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 із вищевказаною постановою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Однак, з доводами позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач, підтверджуючи правомірність свого рішення про притягнення позивача до відповідальності, повинен був надати суду всі наявні у нього докази, що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Так, з наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу МАЗ 650108, д.н.з. НОМЕР_1 , слідує, що за своїм типом він є спеціалізованим самоскидом / причіп спеціалізований (а.с. 28).

З фотофіксації видно, що транспортний засіб рухався з причепом.

З наданих технічних відомостей про відстань між вісями тягача та причепа, що зафіксовані в оскаржуваній постанові, слідує, що вантажний автомобіль мав 6 вісей, спарені колеса містять на 2 та 3 осі, відстань між 1 та 2 вісями 4440 мм, між 2 та 3 - 1420 мм, між 3 та 4 - 5180 мм, між 4 та 5 - 4490 мм, між 5-6 - 1350 мм. Відомості про інші технічні характеристики транспортного засобу позивач суду не надала, а тому встановлені відповідачем відомості суд вважає достовірними.

За правилами п.22.5 ПДР, в такому випадку максимальна фактична маса автопоїзда не може перевищувати 40 тон, а навантаження на здвоєну вісь (від 1,3 до 1,8 метра між осями) при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - не може перевищувати 19 тон. Вказані правили діють на автомобільних дорогах державного значення.

З чеку приладу «WIM 44, 44», який наданий відповідачем, слідує, що загальна фактична маса транспортного засобу становила 64490 кг, а загальне навантаження на здвоєну 2 та 3 вісь транспортного засобу - 27 472 кг (14 304 + 13 168).

Отже, автомобіль позивача перевищив встановлені у п.22.5 ПДР нормативи загальної фактичної маси транспортного засобу (автопоїзда) на дорогах державного значення у 40 тон, а також норматив навантаження на здвоєну вісь (від 1,3 до 1,8 метра між осями) при спарених колесах у 19 тон.

Суд погоджується з доводами відповідача, що в оскаржуваній постанові розмір перевищення в кілограмах та відсотках зазначений з врахування 10 % похибки приладу. Своїх пояснень чому такий спосіб розрахунку перевищення є невірним, або свого контррозрахунку, позивач суду не надала.

Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що в оскаржуваній постанові не вказані певні реквізити, оскільки їх зміст повністю відповідає приписам ст. 283 КУпАП, а саме містить:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Сумніви позивача про коректну роботу приладу для вимірювання маси транспортного засобу та навантаження на його осі нічим не підтверджуються та зводяться до її власних припущень, які об`єктивними доказами не підтверджуються.

У свою чергу, суд відхиляє доводи позивача про відсутність «обмежувальних знаків та відповідного дорожнього знаку, що інформує учасника дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами», оскільки нормативи навантаження врегульовані безпосередньо у ПДР, а не дорожніми знаками, а позивачем не конкретизовано які саме дорожні знаки, з наведенням його назви та номеру, були відсутні, чим передбачена їх обов`язкова присутність і як це спростовує факт вчинення правопорушення.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про відсутність відеофіксації правопорушення, оскільки така є не обов`язковою, а транспортний засіб був зафіксований на фото, що містяться в матеріалах справи і яке дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, а його маса - на відповідний спеціалізований сертифікований прилад.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що у приладі, яким вимірювалося навантаження 08.08.2022 року закінчився строк дії свідоцтва про повірку, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2022 року № 412, яка була чинною на час вчинення правопорушення, позитивні результати періодичної, позачергової повірки та повірки після ремонту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, засвідчені відбитком повірочного тавра на таких засобах чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлені свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, строк дії яких закінчився у період воєнного і надзвичайного стану та протягом місяця після його припинення чи скасування, чинні на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях.

Додатково суд відхиляє доводи позивача про негативний вплив оскаржуваної постанови на господарську діяльність господарства, яке очолює позивач, оскільки це ніяким чином не спростовує факт вчинення правопорушення.

Одночасно з цим, безпідставними є доводи позивача про не надсилання оскаржуваного рішення відповідачем, адже таке надсилалося їй на поштову адресу, ця ж адреса зазначена позивачем у позові, і саме позивач не отримувала відправлення на відділенні поштового зв`язку, у зв`язку з чим таке було повернуто за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132- КУпАП, суд дійшов висновку, що слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У зв`язку з відмовою у позові, суд вважає за необхідне судові витрати по справі залишити за позивачкою.

На підставі ст. ст. 132-1, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії серії АА № 00006217 від 10 березня 2023 року.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі серії АА № 00006217 від 10 березня 2023 року- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення 24 липня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк