Справа № 120/1364/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 липня 2023 р. Справа № 120/1364/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, призначену довідно у розмірі 80% відповідного грошового забезпечення. На виконання рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №120/4401/22-а Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснило позивачу з 01 грудня 2019 року перерахунок пенсії, виходячи з 80% відповідного грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром.

Позивач вказує, що зазначеним рішенням суду надавалась оцінка спірним правовідносинам щодо виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.12.2019 року.

Позивач зазначає, що з огляду на те, що ГУ ПФУ у Вінницькій області на його звернення за №7363/Р-0200-22 було надано відповідь про те, що перерахунок пенсії встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов"язано здійснити такий перерахунок, тобто з 01.12.2019, то позивач вважає, що у нього виникло право на здійснення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років, виходячи з 80% грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Представник відповідача зазначає, що на сьогоднішній день не виникло нової підстави для перерахунку пенсії колишніх працівників органів внутрішніх справ, оскільки єдиною причиною такого перерахунку залишається прийняття рішення Кабінетом Міністрів України або підвищення розміру хоча в одного з видів грошового забезпечення, і в період з 01.01.2017 до 01.12.2019 такі обставини не з`явились.

Крім того, вказує, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі за №120/877/20-а Головним управлінням проведено з 01.01.2016 року перерахунок пенсії позивача виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення.

Щодо здійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року без обмеження пенсії максимальним розміром відповідач повідомив, що пенсія позивача за вказаний період не досягала максимального розміру, тому обмеження не застосовувалось.

З"ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером МВС, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років згідно з Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/877/20-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі № 120/4401/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 01.12.2019 року, виходячи з 80% грошового забезпечення, та з урахуванням раніше виплачених сум.

08.09.2022 року позивачем подано до відповідача заяву згідно з якою він просить виконати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №120/4401/22, провести перерахунок та виплачувати йому пенсію відповідно до вимог.

Листом від 19.09.2022 позивача повідомлено, що розрахунок доплати на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2022 у справі №120/4401/22 проведений з урахуванням попередніх судових рішень у справах №120/877/20-а, № 120/9407/21-а та № 120/19844/21-а. Також зазначено, що суми доплат на виконання рішень судів та сума фактично виплаченої пенсії щомісячно в сумі складають суму пенсії розраховану на виконання судового рішення у справі № 120/4401/22 ( копії розрахунків доплат додаються ) ( а.с.14-15 ).

Судом встановлено, що на виконання рішень суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача виходячи з 80% грошового забезпечення, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01.01.2017 року та з 01.01.2018 склав 7190,32 грн, з 01.01.2019 - 7938,82 грн, а з 01.12.2020 року - 8074,82 грн., що підтверджується розрахунками по пенсійній справі позивача.

Проте, на думку позивача, під час здійснення перерахунку пенсії відповідач обмежив її максимальним розміром, зокрема за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року, і такі дії позивач вважає протиправними.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі Закон № 3668-VI), внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, на підставі Закону України від 24.12.2015 № 911-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", а саме ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016 є втрата чинності з 20.12.2016 норм частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ. Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.

Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 1774-VIІІ) передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Суд зазначає, що частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з дня проголошення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що в Законі № 2262-ХІІ була відсутньою норма ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Тобто починаючи з 2017 року стаття 43 Закону № 2262-ХІІ не передбачала положення про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом № 1774-VIІІ до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Наведений висновок узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17 та від 09.11.2020 у справі № 813/678/18.

Водночас у постанові від 16.12.2021 в справі № 400/2085/19 Верховний Суд наголосив на протиправності обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням рішення Конституційним Судом України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, втратила чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Отже, норми щодо заборони обмеження пенсій максимальним розміром, призначених у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються до пенсій, які перевищили розмір десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік у 2017 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2017 році становив 1247,00 грн., з 01.05.2017 року - 1312,00 грн., з 01.12.2017 року - 1373,00 грн.

Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік у 2018 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року 1373 гривні, з 1 липня 1435 гривень, з 1 грудня 1497 гривень.

Відповідно до Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 2019 року 1497 гривень, з 1 липня 1564 гривні, з 1 грудня 1638 гривні.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується розрахунками по пенсійній справі позивача, за наслідком проведеного відповідачем на виконання судових рішень перерахунку пенсії позивача виходячи з 80 % відповідного грошового забезпечення станом на 01.01.2017 та 01.01.2018 розмір пенсії позивача до виплати склав 7190,32 грн, а з 01.01.2019 - 7938,82 грн.

Отже, в період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 пенсія позивача не досягала максимального розміру, тому її обмеження під час здійснення перерахунку на виконання рішення суду відповідачем не застосовувалось.

Відтак, твердження позивача, що під час здійснення перерахунку пенсії відповідач обмежив її виплату максимальним розміром за період з 01.01.2017 року по 01.12.2019 року, є голослівними та не підтверджуються ні наданими позивачем до позову, ні іншими наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, слід зауважити, що питання здійснення перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром з 01.12.2019 року було предметом розгляду в іншій адміністративній справі №120/4401/22 ( а.с. 9-12 ).

За правилами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

З наведених процесуальних норм Закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право.

Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.

В той же час, наявні матеріали справи не свідчать, що відповідачем обмежено виплату пенсії позивача максимальним розміром за період з 01.01.2017 по 01.12.2019.

При цьому, суд зауважує, що навіть сама позовна заява не містить будь - якого викладення обставин, які б свідчили про обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром у вказаний період.

Таким чином, в розрізі заявленої позовної вимоги відсутнє порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду з цим позовом.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна