Справа № 524/3442/23
Суддя: Семенова Л. М.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3442/23
Провадження №2-а/524/82/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Панченко А.О.,

за участю представника позивача - Єгорова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області в особі відділення поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення складеної 17.05.2023 року о 16:10 в с. Ковалівка, по вул. Європейській інспектором СРПП ВНП КРУП Кузнєцовим І.О. серії БАД №327493.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 17.05.20238 року о 16 годині 10 хвилин у с. Ковалівка, Кременчуцького району, по вул. Європейській він був зупинений працівниками поліції та після перевірки документів останніми був повідомлений, що він скоїв правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме: керував мопедом Дельта СХ 50 АТ-В реєстраційний номер НОМЕР_1 без права керування таким транспортним засобом. Позивач зазначає, що він був зупинений без причино працівниками поліції, а тому усі докази, які добуті після його зупинки, стосовно скоєння ним адміністративного правопорушення є незаконними. Крім того невірно складена постанова, так як відповідно ч.2 ст. 126 КУпАП може бути притягнуто особу, яка не має права на керування транспортним засобом взагалі, а він пред`явив посвідчення водія. Однак працівники поліції до уваги вказані пояснення не взяли та на місці зупинення транспортного засобу склали постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин позивач вказану постанову працівників поліції не визнає та звернувся до суду з позовом, в якому просив постанову скасувати та закрити провадження у справі про вказане адміністративне правопорушення.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали суду.

Представник позивача за довіреністю адвокат Єгоров С.А. вході розгляду справи по суті підтримав заявлені вимоги посилаючись на обставини викладені ним у позовній заяві.

Відповідач направив до суду заяву із запереченнями проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що зупинка керованого позивачем транспортного засобу відбулась на законних підставах. При перевірці документів працівниками поліції виявлено, що водій керував транспортним засобом без права на управління тобто не мав відповідної категорії так я керував транспортним засобом мопед з об`ємом двигуна до 50 см.куб. Позивач надав посвідчення з категорією А., яка передбачає право керування транспортним за який має двигун з робочим об`ємом до 50 см. куб, або електродвигун потужністю 4 квТ і більше, однак позивач керував транспортним засобом з робочим об`ємом до 50 см. куб., тобто без відповідної категорії а саме А.І. Відповідно до змісту о позовні вимоги не визнав, свої дії вважав правомірними, а винесену постанову такою, яка винесена з дотриманням усіх норм чинного законодавства, а тому вважав, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Відповідно до пояснень особи яка вклала постанову про притягнення до адміністративної відповідальності лейтенанта поліції Кузнєцова І.О. , який пояснив що під час чергування у складі екіпажу патрульної поліції 17.05.2023 року о 16:10 ними було зупинено водія мопеда Дельта СХ 50 АТ-В реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 так як на підставі наказу керівництва Полтавського ГУНП проводилося відпрацювання водіїв двоколісних транспортних засобів на предмет порушення ними ПДД. При зупинці водій пред`явив посвідчення водія російського зразка, та технічний талон на транспортний засіб. При перевірці документів було встановлено, що мопед має об`єм двигуна 49,9 см.куб. тобто до 50 см.куб, при наявності права управління у водія категорії А. Після чого було складено протокол на водія за ч.2 ст.126 КУпАП тобто управління транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зміст письмових доказів наданих по справі, судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту постанови серії БАД № 327493 від 17.05.2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом Дельта СХ 50 АТ-В реєстраційний номер НОМЕР_2 :10. в с. Ковалівка, Кременчуцького району, вул. Європейська, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 А ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Посвідчення водія у матеріалах справи відсутнє, сторонами не надавалося. Як вбачається з тієї ж постанови у водія було наявне посвідчення НОМЕР_3 ГИБДД видано 17.10.2019 року. Категорії які відкриті за вказаним посвідченням не зафіксовано у зв`язку з відсутністю такого посвідчення в базі даних патрульної поліції.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мопед Дельта також сторонами не надано, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість перевірити об`єм двигуна вказаного транспортного засобу та необхідність спеціального права на управління вказаним транспортним засобом.

Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП визначена відповідальність осіб за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд враховує, що відповідно до п.2.1 ПДР, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб,… ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Це означає, що ч. 2 ст. 77 КАС України встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач наполягає на правомірності своїх дій, однак не зазначає жодних доказів, які можуть спростувати обставини викладені позивачам в його позовній заяві.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст. 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ст.,ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

При цьому варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року.

Відповідачем всупереч вказаному вище, не було вказано в постанові жодних достатніх, належних та допустимих доказів винності водія, а тому така постанова не може вважатись обґрунтованою.

Однак, як вбачається із матеріалів справи та наданого працівниками поліції відеозапису зупинення транспортного засобу під керуванням позивача та перевірки документів, останній надав документи працівникам поліції для огляду, в тому числі й посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Відповідно до ст. 41 віденської конвенції «Про дорожній рух» від 8 листопада 1968 року, яка регулює право на керування транспортним засобом та посвідки водіїв 1. a) Кожен водій транспортного засобу повинен мати посвідку водія; b) Договірні Сторони беруть на себе зобов`язання забезпечити, щоб посвідки водіїв видавали тільки після перевірки компетентними органами наявності у водія необхідних знань і навичок; особи, уповноважені проводити таку перевірку, повинні мати відповідну кваліфікацію; склад і порядок проведення як теоретичних, так і практичних екзаменів регламентує національне законодавство. c) у національному законодавстві необхідно передбачити вимоги для отримання посвідки водія. Зокрема, воно має визначати мінімальний вік для * Дана стаття в наведеній редакції набрала чинності з 29 березня 2011 року. - примітка перекладача Конвенція про дорожній рух 45 отримання посвідки водія, необхідний стан здоров`я та умови для успішного складання теоретичного і практичного іспитів. d) жодне положення цієї Конвенції не повинне тлумачитися як таке, що забороняє Договірним Сторонам або їхнім територіальним підрозділам вимагати наявності посвідок водія на право керування іншими механічними транспортними засобами і велосипедами з підвісними двигунами. 2. a) Договірні Сторони визнаватимуть: і) будь-яку національну посвідку водія, що відповідає приписам Додатка 6 до цієї Конвенції; іі) будь-яку міжнародну посвідку водія, що відповідає приписам Додатка 7 до цієї Конвенції, за умови, що її надають разом з відповідною національною посвідкою водія, чинними на своїй території для управління транспортним засобом, що відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, для управління якими видано посвідки, за умови, що вказані посвідки є чинними і що їх видано іншою Договірною Стороною або одним з її територіальних підрозділів, або їхнім об`єднанням, уповноваженим на таке цією Договірною Стороною; b) посвідки водія, видані однією Договірною Стороною, повинні визнаватися на території іншої Договірної Сторони до моменту, з якого дана територія стає постійним місцем проживання власника посвідки; с) положення цього пункту не застосовують до посвідки учня-водія. 3. Національне законодавство може обмежувати термін дії національної посвідки водія. Термін дії міжнародної посвідки водія обмежують датою закінчення терміну дії національної посвідки водія або датою закінчення терміну дії, що не перевищує три роки з моменту видачі міжнародної посвідки водія, залежно від того, який термін наступає раніше. 4. Незалежно від положень, що містять пункти 1 та 2, a) якщо дію посвідки водія обумовлено спеціальною позначкою, що потребує наявності у даної особи деяких пристроїв або що передбачає певне переобладнання транспортного засобу з урахуванням інвалідності водія, цю посвідку вважають дійсною лише за умови дотримання зазначених приписів; b) Договірні Сторони можуть не визнавати дійсною на своїй території посвідку водія, власникові якої не виповнилося вісімнадцяти років; c) будь-яка Договірна Сторона може не визнавати дійсними на своїй території для управління транспортними засобами або автосполуками транспортних засобів категорій C, D, СE та DE, згаданих у Додатках 6 та 7 до цієї Конвенції, посвідки водіїв, власникам яких не виповнилося двадцяти одного року. 6. Міжнародну посвідку водія можна видавати лише на підставі національної посвідки водія, виданої з урахуванням мінімальних вимог, передбачених цією Конвенцією. Міжнародну посвідку водія видає лише Договірна Сторона, на території якої власник посвідки має постійне місце Конвенція про дорожній рух 46 проживання, яка видала національну посвідку водія або яка визнала національну посвідку водія, видану іншою Договірною Стороною; посвідка є недійсною на цій території. 7. Положення цієї статті не зобов`язують Договірні Сторони: a) визнавати дійсними національні або міжнародні посвідки водіїв, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їхній території постійне місце проживання у момент видачі цієї посвідки водія або які перенесли своє постійне місце проживання на їхню територію після видачі цієї посвідки; b) визнавати дійсність вищезазначених посвідок водіїв, виданих водіям, які у момент видачі посвідок мали постійне місце проживання не на території, де були видані посвідки, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідок на іншу територію.

Таким чином посилання працівників поліції про неможливість управління транспортним засобом на підставі вказаного посвідчення не відповідає дійсності так держава Україна так і держава росія є підписантами вказаної конвенції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Аналізуючи положення наведених норм, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи суд приходить до висновку, що відповідач не надав жодного доказу, які могли б підтвердити правомірність його дій та законність винесення вказаної вище постанови, тим більше не врахував обставини справи, та не взяв до уваги докази, які надавав позивач для обґрунтування своєї позиції, що в свою чергу призвело до невірного застосування відповідачем норм КУпАП та безпідставного притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вказаної норми відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставиною, за якою провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

За таких обставин відповідачем у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, що є підставою для її скасування.

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.,ст. 2, 14, 77, 79, 241, 243, 246, 257 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області в особі відділення поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції про касування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП ВНП №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Кузнєцова І.А. серії БАД №327493, про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до Другого окружного апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Л.М. Семенова