Справа № 560/1440/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1440/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

25 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2023 року представник Академії Державної пенітенціарної служби звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення 119824,03 грн. витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії.

Позов мотивований тим, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі на суму 119824,03 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 119824,03 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зазначає, що звільнення за власним бажанням з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" здійснювалося задля підписання контракту зі Збройними силами України, який апелянтом підписано на 3 роки, та на даний момент ОСОБА_1 проходить службу у ВЧ НОМЕР_1 .

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2017 по 11.11.2022.

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 22.07.2017 року №252/ОД відповідач зарахований на перший курс денної форми навчання за спеціальностями за державним замовленням згідно з додатком.

01.02.2019 між Академією Державної пенітенціарної служби (виконавцем) з однієї сторони, Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та ОСОБА_1 укладений контракт №381 про здобуття вищої освіти.

17.06.2021 наказом Академії Державної пенітенціарної служби №97/ОС відповідачу присвоєний ступінь вищої освіти "бакалавр" з видачею відповідного диплому.

Наказом від 18.06.2021 №68/ОС-21 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи "Райківецька виправна колонія №78".

Відповідно до наказу Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" від 11.11.2022 №127/ОС-22 відповідач звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліції" (за власним бажанням).

За змістом довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби, від 18.06.2021 №5/1652, загальна сума визначених до відшкодування витрат становить 119824,03 грн., з яких: 1) грошове забезпечення 65258,66 грн.; 2) продовольче забезпечення 35867,03 грн.; 3) речове забезпечення 7827,86 грн.; 4) медичне забезпечення 570,15 грн.; оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії 10300,33 грн.

18.06.2021 відповідач особисто ознайомлений з вказаною довідкою, що підтверджується його підписом.

07.12.2022 відповідачу надіслане повідомлення №13/3165 про необхідність відшкодування витрат на навчання протягом 30 днів з моменту отримання такого повідомлення.

Відповідач в добровільному порядку таку заборгованість не сплатив. Тому, вважаючи дії ОСОБА_1 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що добровільного відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у навчальному закладі, відповідач суду не надав, водночас ОСОБА_1 звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, тому позовні вимоги є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Академії Державної пенітенціарної служби особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Згідно з ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 "Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 затверджений Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з пунктом 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.

Відповідно до пункту 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Відшкодовані на утримання курсантів кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження навчального закладу та витрати на утримання курсантів.

Враховуючи, що наказом Державної установи "Райківецька виправна колонія №78" від 11.11.2022 №127/ОС-22 відповідач звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліції" (за власним бажанням) 07.12.2022 року позивачем було надіслане ОСОБА_1 повідомлення №13/3165 про необхідність відшкодування витрат на навчання в розмірі 119824,03 грн. протягом 30 днів з моменту отримання такого повідомлення.

Водночас, доказів добровільного відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання у навчальному закладі, до суду не надано.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що позивач неправомірно хоче стягнути з нього витрати на навчання, оскільки останній перебуває на службі в Збройних Силах України і продовжує виконувати функції щодо охорони держави.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про безпідставність таких доводів апелянта, адже як слідує із Наказу (витягу) від 11.11.2022 року №127/ОС-22 ОСОБА_1 звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням, а не у зв`язку з призовом на військову службу (а.с.21). Обратного ОСОБА_1 суду не доведено.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2023 №16, станом на 01 січня 2023 року має загальну вислугу років: - 00 років 00 місяців 24 дні (а.с.24). Тобто ОСОБА_1 вступив до лав Збройних Сил України - 07.12.2022 року, майже через місяць після звільнення.

Таким чином, укладення контракту з ЗСУ після недотримання умов попереднього контракту та його дострокового розірвання, не звільняє ОСОБА_1 від цивільної відповідальності - відшкодування витрат на навчання.

Відповідно до довідки-розрахунку від 18.06.2021 року №5/1652 слідує, що відповідач був обізнаний про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, проте, станом на час розгляду справи вказана заборгованість відповідачем не сплачена.

Отже, враховуючи, що зазначеними вище нормативно-правовими актами передбачено відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у навчальному закладі, яка навчалась за рахунок коштів державного бюджету і не відпрацювала трьох років за місцем розподілу саме в поліції суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрат, пов`язаним з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 119824,03 грн.

Доводи апелянта наведені у відзиві на позовну заяву, спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.