Справа № 160/15961/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юркова Е.О.,
за участі секретаря судового засідання Шпоти Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом заява ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП № 71398400;
- зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71398400 зі стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 573246,83 грн. та 16 134 швейцарських франків 56 сантимів (виконавчий документ: постанова від 27.03.2023 року ВП № 59630912; боржник ОСОБА_1 ; стягувач Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса));
Ухвалою суду від 18.07.2023 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
25.07.2023 року відповідачем надано до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 71398400.
У судове засідання 26.07.2023 року сторони не з`явились, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
27.03.2023 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняком М.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача поданої в порядку п.1 ч.1 ст. 37 Закону України « Про виконавче провадження».
Державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняком М.С. 27.03.2023 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 573 246,83 гривні та 16 134 швейцарських франків та 56 сантимів.
28.03.2023 року державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняком М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71398400 з примусового виконання постанови № 59630912 від 27.03.2023 року про стягнення з боржника виконавчого збору.
Державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Крайняком М.С. 28.03.2023 року винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн.
Відтак, позивач, не погодившись із діями відповідача щодо стягнення виконавчого збору державному виконавцю і винагороди приватному виконавцю за виконання одного й того ж виконавчого документа, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції з 28.08.2018: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
Згідно з пунктом п`ятим частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.
Відповідно до частини шостої статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Згідно частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.
Пунктом першим частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі Закон № 1403-VIII).
Частиною першою, другою статті 31 Закону № 1403-VIII передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Частиною третьою, четвертою та п`ятою статті 31 Закону № 1403-VIII встановлено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною шостою статті 31 Закону № 1403-VIII визначено, що основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Абзацом першим частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною дев`ятою статті 31 Закону № 1403-VIII визначено, що солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.
Отже, примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору із виділенням її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.
Так, Закон № 1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Також закон не обмежує стягувача у кількості пред`явлень заяв про повернення виконавчого документу, що має наслідком застосування виконавцем приписів частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.
З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.
Оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження, то виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.
Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.
При цьому, згідно з пунктом восьмим частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі боржників наявна інформація про боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та стягнення з нього виконавчого збору у ВП № 71398400.
З урахуванням висновків суду, належним та ефективним способом захисту такого права є закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, із виключенням з Єдиного реєстру боржників відомостей про позивача, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП № 71398400.
Разом з тим, вимоги в частині зобов`язання відповідача скасувати інші вжиті заходи у ВП № 71398400 щодо виконання постанови від 27.03.2023 року ВП № 59630912, задоволенню не підлягають, з огляду на те, що позивач у змісті позовних вимог не визначає які конкретні заходи необхідно вжити та обґрунтування таким вимогам не наводить.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 536,80 грн. підлягає стягненню з Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати протиправною бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) стосовно незакінчення виконавчого провадження № 71398400.
Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 71398400 та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП № 71398400.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 липня 2023 року.

Суддя Е.О. Юрков