Справа № 560/12250/22
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/12250/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

24 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу у сумі 13957,83 грн.

Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 кошти у рахунок погашення податкового боргу у сумі 1170 (одна тисяча сто сімдесят) грн 37 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно даних податкового обліку за ОСОБА_1 рахується податковий борг у сумі 13957,83 грн, зокрема по податку на доходи фізичних осіб у сумі 12892,21 грн та по військовому збору в сумі 1065, 62 грн.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включається, зокрема, частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями ст. 172 Кодексу.

Статтею 172 ПК України визначено порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 172.3 статті 172 ПК України встановлено, що дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону.

За змістом пунктів 172.4-172.5 статті 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

В силу пп. "б" пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПКУ України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету: у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна резидентами та нерезидентами, посвідчення договорів дарування чи видачі свідоцтв про право на спадщину нерезидентам - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв);

Відтак, фізична особа (продавець) у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна є відповідальною за нарахування й утримання податку на доходи фізичних осіб, відповідно самостійно визначає суму податку і сплачує його до бюджету через банківські установи за місцем нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно із пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Кодексу, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Ставка військового збору становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (пп. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Як свідчать матеріали справи, відповідач 25 лютого 2015 року продала житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в Київській області, Вишгородський р-н, с. Козаровичі. Договори купівлі-продажу майна були посвідчені приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Єременко Т.М.

Податок з доходів фізичних осіб, при укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, було сплачено відповідачем на відповідний рахунок ГУ ДКСУ у Київській області у день нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу, а саме 25.02.2015 року, що засвідчується п. 7.10 та п. 7.9 відповідних договорів. Зазначена обставина також підтверджується квитанціями та не заперечується позивачем.

Таким чином, відповідач в повному обсязі та відповідно до приписів законодавства виконала обов`язок щодо сплати суми податку з доходів фізичних осіб.

Інформацію про посвідчені договори продажу (обміну) об`єктів нерухомості, включаючи інформацію про їх вартість та суму сплаченого платником податку, нотаріус, який посвідчує відповідний договір, згідно із п. 172.4 ст. 172 Кодексу щокварталу подає до органу державної податкової служби за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса у відповідності до наказу ДПА України від 24.12.2010 N 1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2011 р. за N 46/18784.

Разом з тим, фізична особа зобов`язана відобразити дохід від відчуження нерухомого майна у річній податковій декларації та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити зазначену в ній (за наявністю) суму податкового зобов`язання.

У відповідності до пункту 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

На виконання зазначеного обов`язку відповідачка подала декларацію про майновий стан у 2016 році, де відобразила доходи від продажу нерухомого майна у сумі 235000 грн, а також податок на доходи фізичних осіб у сумі 9850 грн та військовий збір у сумі 3525 грн.

У 2019 році відповідачем було подано декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, де було відображено дохід у сумі 2909,59 грн, податок на доходи фізичних осіб у сумі 523,73 грн. і військовий збір у сумі 43,64 грн. Податки сплачено на рахунки місцевого бюджету у повному обсязі 06.05.2019 року.

У 2020 році відповідачем подано декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, де відображено дохід у сумі 46820,00 грн., податок на доходи фізичних осіб у сумі 8427,60 грн. і військовий збір у сумі 702,30 грн. Податки сплачено на рахунки місцевого бюджету у повному обсязі 13.08.2020 року.

Сплата зазначених сум позивачем не заперечується.

При прийнятті рішення у даній справі, суд також враховує, що пунктами 4-5 статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Приписами ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Аналіз норм Бюджетного кодексу України дає підстави для висновку, що усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами бюджету. Податки і збори (обов`язкові платежі) визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття "єдиний казначейський рахунок" закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122 (далі - Положення №122), та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Зі змісту пунктів 2.2 і 2.3 Положення №122 слідує, що всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), не залежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування податку на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач сплатив всі визначені у податкових деклараціях про майновий стан суми податку на доходи фізичних осіб до державного бюджету. Сплата відповідачем податку на інший рахунок бюджету, зокрема, за місцем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, визначеного для сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, не є правовою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми податку у визначений строк, оскільки відповідач свій обов`язок щодо сплати податків виконав у встановлені законодавством строки.

За приписами пп. 14.1.156 Кодексу податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у т. ч. податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством.

Оскільки для сплати податку на доходи фізичних осіб при продажу нерухомого майна у ст. 172 Кодексу не встановлено конкретного строку, а визначено, що податок має бути сплачений до нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, то в такому разі самостійно визначена фізичною особою сума податку не є її податковим зобов`язанням.

Аналогічне роз`яснення міститься в листі Державної податкової адміністрації України від 22.03.2011 р. N 2800/Л/17-0714.

Оскільки відповідач в повному обсязі та відповідно до приписів чинного законодавства виконала обов`язок по сплаті податку на доходи фізичних осіб при продажу нерухомого майна і відповідно не мала податкового зобов`язання, тому безпідставними є посилання позивача на п. 87.9 статті 87 ПК України, відповідно до якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми податку на доходи фізичних осіб згідно поданих податкових декларацій є необґрунтованими.

Згідно з п.п. 129.1.3. п. 129.1 ст. 129 ПК нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Лексичний і логічний аналізи підпункту 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, дають підстави для висновку, що початок нарахування пені пов`язаний зі спливом граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання. Оскільки податкове зобов`язання по сплаті податку на доходи у відповідачки було відсутнє, то і нарахування пені контролюючим органом, і відповідно позовні вимоги про стягнення суми пені, є безпідставними.

Стосовно стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу по військовому збору слід зазначити наступне.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Кодексу (пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу).

Сума військового збору, задекларована у 2019-2020 роках відповідачем оплачена в повному обсязі. Залишок несплаченої суми за декларацією 2016 року складає 1065,62 грн та визнається відповідачем. Разом з тим, позивач просить списати борг у зв`язку із закінченням терміну вимоги 1095 днів.

Відповідно до Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 липня 2022 року № 220 (далі - Порядок №220), дія Порядку поширюється на фізичних осіб (резидентів і нерезидентів), юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування, і на яких покладено обов`язок сплати податків та зборів.

Списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі штрафні санкції, пеня, нараховані на такий податковий борг.

Визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється територіальними органами ДПС на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС станом на день виникнення безнадійного податкового боргу для кожного з зазначених вище випадків.

Списання податкового боргу відбувається на підставі рішення, прийнятого керівником територіального органу ДПС за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу. Рішення про списання оформляється на бланку за формою згідно з додатком до Порядку № 220.

Тобто, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом, а тому клопотання відповідача про списання боргу по військовому збору у сумі 1065,62 грн, у межах розгляду справи про стягнення податкового боргу є безпідставним.

В силу ч. 4 ст. 189 КАС України у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Враховуючи визнання позивачем позовних вимог на суму 1065,62 грн. позов в цій частині слід задовольнити.

Також встановлено, що частина податкового боргу у відповідача виникла внаслідок нарахування позивачем штрафних санкцій у сумі 104,75 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 07.10.2019, яке не оскаржене і є узгодженим.

Беручи до уваги те, що нараховане позивачем сума штрафних санкцій у розмірі 104,75 грн є узгодженим податковим зобов`язанням, а також визнання відповідачем позову на суму 1065,62 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, стягнувши на користь позивача податковий борг у загальній сумі 1170,37 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.