Справа № 160/17457/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 липня 2023 року Справа №160/17457/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., перевіривши матеріали скарги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" на бездіяльність державного виконавця Приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця Приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, у якій скаржник просить:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо стягнення грошових коштів в межах виконавчого провадження №71409619, а саме стягнення основної винагороди, стягнення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження;

- скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28.03.2023 по виконавчому провадженню №71409619;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 20.04.2023 по виконавчому провадженню №71409619;

- скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.06.2023 по виконавчому провадженню №71409619.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд робить висновок, що вона подана з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Кодексу адміністративного судочинства України учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Частиною 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України Про ринки капіталу та організовані товарні ринки, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частинами 1, 2 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування позивач викладає у позовній заяві. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Таким чином, особа має право звернутись до адміністративного суду за захистом своїх порушених (оспорюваних) прав, свобод та інтересів. У разі такого звернення вона набуває статусу позивача, а свої вимоги викладає у позовній заяві. При цьому, позовна заява має відповідати певним вимогам, які встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

За правилами ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених норм, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" звертається до Дніпропетровського окружного адміністративного суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій визначено статус Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" як скаржник, приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, як особи дії якої оскаржуються, ОСОБА_1 , як стягувача.

Кодексом адміністративного судочинства не передбачено такого процесуального документу для звернення до суду як скарга, а також процесуального статусу скаржника та особи, дії якої оскаржуються. Отже, подана до суду скарга не відповідає наведеним нормам Кодексу адміністративного судочинства України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби шляхом подання скарги.

Таким чином, Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" необхідно усунути вказані недоліки та звернутися до суду із позовною заявою, яка відповідає вимогам ст. ст. 160, 161, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначити позивача, відповідача, третіх осіб (за необхідністю), та надати копії позовної заяви, відповідно по кількості учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також суд зазначає, що відповідно до п. п. 1-6 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Скаржник в скарзі просить, зокрема, визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо стягнення грошових коштів в межах виконавчого провадження №71409619, а саме стягнення основної винагороди, стягнення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідну правову позицію виклав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/5990/16-а.

Термін «бездіяльність» являє собою пасивний спосіб поведінки, коли суб`єкт утримується від вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання обов`язку, який на нього покладений.

Водночас підставою для звернення до адміністративного суду зі скаргою є незгода скаржника з активними діями приватного виконавця щодо стягнення грошових коштів та постановами про стягнення з боржника основної винагороди, про накладення штрафу, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Заявлена вимога містить протиріччя щодо наявності порушеного, на думку скаржника, права та способу відновлення порушеного права.

Також, скаржник просить скасувати постанови приватного виконавця, не визнаючи їх протиправними, що не відповідає встановленому порядку оформлення позовних вимог, визначеному в ч.ч. 1-2 ст. 5 та п.п. 1-6 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали скарги, суд зазначає, що заявлені у скарзі вимоги не відповідають приписам ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України та надати уточнену позовну заяву, разом із копіями відповідно по кількості учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI (далі Закон № 3674-VI) встановлено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з п. 1 ст. 3 Закону №3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 2 ст. 4 Закону №3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, складає 1 розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону №3674-VI за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону №3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно абз. 4 ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" з 01.01.2023 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону №3674-VI у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Сплата судового збору або надання доказів, що підтверджують право особи на звільнення (зменшення розміру, відстрочку) від його сплати покладається саме на особу, що звертається до суду.

Предметом поданої до адміністративного суду скарги є:

- бездіяльність приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо стягнення грошових коштів в межах виконавчого провадження №71409619, а саме стягнення основної винагороди, стягнення штрафу та стягнення витрат виконавчого провадження;

- скасуваня постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 28.03.2023 по виконавчому провадженню №71409619;

- скасуваня постанови про накладення штрафу від 20.04.2023 по виконавчому провадженню №71409619;

- скасуваня постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.06.2023 по виконавчому провадженню №71409619.

Подана скарга містить одну вимогу немайнового характеру (бездіяльність) та три вимоги майнового характеру (скасування постанов), оскільки безпосереднім наслідком оскаржуваних вимог є зміна майнового стану позивача. На підставі вказаних постанов відбувається стягнення сум коштів з боржника, а тому заявлені вимоги мають майновий характер.

Оскільки кожне таке рішення є окремим предметом спору, то судовий збір у такому випадку не може бути меншим ніж його мінімальний розмір, передбачений Законом України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру, у зв`язку з чим фактично позивач повинен сплатити судовий збір не від загальної суми усіх рішень, обрахованої шляхом простого складання сум, а за кожне рішення окремо.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2022 у справі №280/2266/21.

Таким чином, позивачу необхідно сплатити судовий збір, розрахований з суми нарахувань кожної постанови виконавця, що звернута до оскарження, та за вимогу немайнового характеру (бездіяльність).

Виходячи з сум нарахувань за оскаржуваними постановами, скаржнику необхідно сплатити суму судового збору у розмірі 10736,00 грн (2684 х 4).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Дослідивши матеріали поданої скарги та доданої до неї документів, встановлено наступне.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" оскаржує 3 постанови Приватного виконавця Сивокозова Олександа Миколайовича, а саме:

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28.03.2023 у виконавчому провадженні №71409619;

- постанову про накладення штрафу від 20.04.2023 у виконавчому провадженні №71409619;

- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.06.2023 у виконавчому провадженні №71409619.

З матеріалів скарги встановлено, що приватним виконавцем Сивокозовим Олександром Миколайовичем 28.03.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №202/4674/21, виданого 03.03.2023 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

28.03.2023 приватним виконавцем Сивокозовим Олександром Миколайовичем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

20.04.2023 приватним виконавцем Сивокозовим Олександром Миколайовичем винесено постанову про накладення штрафу, у якій зазначено, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримано боржником 05.04.2023. Після цього приватним виконавцем 13.04.2023 продовжено строк для виконання боржником судового рішення та відкладено проведення виконавчих дій до 19.04.2023. Постанову про відкладення вчинення виконавчих дій, разом із вимогою приватного виконавця отримано боржником 17.04.2023.

Також, в матеріалах скарги міститься постанова приватного виконавця Сивокозова Олекснадра Миколайовича від 09.05.2023 про відкладення проведення виконавчих дій, з якої видно, що приватним виконавцем 26.04.2023 вручено представнику ОСББ "Слобожанський 14Б" вимогу від 26.04.2023.

На адресу офісу приватного виконавця надійшла заява представника ОСББ "Слобожанський 14Б" з проханням надання додаткового строку для подання доказів на вимогу приватного виконавця.

Також, в матеріалах скарги міститься постанова приватного виконавця Сивокозова Олекснадра Миколайовича від 24.05.2023 про відкладення проведення виконавчих дій, з якої видно, що на електронну адресу приватного виконавця надійшла заява представника ОСББ "Слобожанський 14Б" від 09.05.2023 згідно якої просить виконавця викликати стягувача з метою виконання боржником судових рішень.

27.06.2023 приватним виконавцем Сивокозовим Олександром Миколайовичем винесено постанову про стягнення з боржника втрат виконавчого провадження та постанову про закінчення виконавчого провадження.

В матеріалах скарги також міститься заява представника ОСББ "Слобожанський 14Б" від 09.05.2023; відповідь на вимогу приватного виконавця від 25.05.2023; повідомлення про виконання від 05.06.2023.

З огляду на викладене, суд зазначає, що предметом оскарження є постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 28.03.2023, постанова про накладення штрафу від 20.04.2023 та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.06.2023 у виконавчому провадженні №71409619.

З матеріалів скарги видно, що позивач знав про існування оскаржуваних постанов, оскільки повідомлявся приватним виконавцем та вів з ним переписку, проте до суду звертається 18.07.2023, тобто з пропущеним десятиденним строком на звернення до суду, та не надає клопотання про поновлення строку звернення та жодного доказу, який би підтверджують поважність причин пропуску строку.

Скаржник в скарзі зазначає, що бездіяльність виконавця є триваючим порушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Суд звертає увагу, що в даному випадку скаржником заявлено до оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 28.03.2023, про накладення штрафу від 20.04.2023 та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27.06.2023 у виконавчому провадженні №71409619.

Щодо оскарження постанов приватного виконавця Кодексом адміністративного судочинства встановлено імперативний строк оскарження 10 днів з дня коли особа дізналась про існування постанов.

Зі скарги встановлено, що про існування оскаржуваних постанов скаржник знав з моменту їх прийняття, проте пояснень стосовно неможливості своєчасного оскарження вказаних постанов суду не надано.

Додатково суд звертає увагу, що скаржник не заперечує того факту, що був обізнаний стосовно наявності відкритого виконавчого провадження №71409619. При цьому, інформація про прийняті постанови та інші дії приватного виконавця наявна у вільному доступі для скаржника, як боржника за виконавчим провадженням №71409619, в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 №340/1019/19 зазначив, що поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною для скасування правильного за змістом рішення.

Отже, суд вважає, що метою опублікування рішень суб`єкта владних поноважень є доведення до відома прийнятих рішень до осіб, які проживають та провадять діяльність, на відповідній місцевості, в тому числі і позивача, як особи, на права та інтереси якої впливають оскаржувані рішення.

Правову позицію стосовно опублікування рішень органу місцевого самоврядування викладено Верховним Судом у постанові від 10.12.2021 у справі №940/2301/18.

Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

З огляду на викладене суд робить висновок про те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно - правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17.03.2021 у справі №160/3121/20, від 18.03.2021 у справі № 320/2915/20 та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, суд робить висновок про те, що позовну заяву подано з пропущенням строків звернення до суду, а тому скаржнику необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку разом із доказами поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду.

Частинами 1-2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 9, 42, 46, 122, 123, 159, 160, 161, 169, 171, 245, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Слобожанський 14Б" на бездіяльність державного виконавця Приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича - залишити без руху.

Скаржнику надати строк для усунення недоліків позовної заяви (скарги) протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії цієї ухвали, шляхом:

- надання до суду позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. ст. 160, 161, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначити позивача, відповідача, третіх осіб (за необхідністю), разом із копіями позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи;

- надання уточненої позовної заяви, в якій привести позовні вимоги у відповідність до вимог ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, разом із копіями відповідно по кількості учасників справи;

- надання до суду оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 10736,00 грн, сплаченого на реквізити: отримувач коштів - ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/22030101, банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), , рахунок отримувача - UA4004632, МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101;

- надання заяви про поновлення пропущеного строку разом із доказами поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до п. 1 ч. 4, ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.З. Голобутовський