Справа № 320/25198/23
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 липня 2023 року м. Київ № 320/25198/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганскій області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганскій області та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо не поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій або призначенні на іншу рівнозначну посаду;

визнати протиправним та скасувати Наказ Про зарахування у розпорядження ОСОБА_2 № 379, виданий Державною службою України з надзвичайних ситуацій від 21.06.2023;

визнати протиправним та скасувати Наказ Про кадрові питання № 330, виданий Мобільним рятувальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.06.2023 у частині виключення з усіх списків Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій та всіх видів забезпечення з 22.06.2023 підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, який знаходиться у розпорядженні начальника Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій, та направити у розпорядження начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (наказ ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 21.06.2023 № 379 Про зарахування у розпорядження ОСОБА_1 );

визнати протиправним та скасувати припис № 7901-1366/7906, виданий Мобільним рятувальним центром швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.06.2023;

визнати протиправним та скасувати Наказ Про кадрові питання № 279 о/с, виданий Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 23.06.2023;

зобов"язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій та Мобільний рятувальний центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 04.04.2019 або на рівнозначній посаді у Мобільному рятувальному центрі швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 21 КАС України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, які можна розділити на такі окремі частини, а саме визнання протиправною бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо не поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій або призначенні на іншу рівнозначну посаду та зобов"язання Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Мобільного рятувального центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 04.04.2019 або на рівнозначній посаді у Мобільному рятувальному центрі швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, які заявлені позивачем в порядку виконання постанови Верховного Суду від 19.01.2023.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2020 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2020 було скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов був задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 02.04.2019 №145 про звільнення зі служби цивільного захисту підполковника служби цивільного захисту позивача з посади заступника начальника центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 07.02.2019 № 59 в частині про звільнення зі служби цивільного захисту підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 з посади заступника начальника центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Запас Збройних Сил України за п. 183, 173, 176 підпунктом 4 (у зв`язку з скороченням штатів).

Зобов`язано Державну службу України з надзвичайних ситуацій поновити з 03.04.2019 ОСОБА_1 на роботі в Мобільному рятувальному центрі Державної служби України з надзвичайних ситуацій на посаді заступника начальника центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій або призначити його на іншу рівнозначну посаду.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2023 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасувати п. 2 наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 07.02.2019 № 59 про звільнення зі служби цивільного захисту підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державно служби України з надзвичайних ситуацій, який перебуває у розпорядженні начальника Мобільного рятувального центру Державно служби України з надзвичайних ситуацій, відповідно до п.п. 4 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у запас Збройних Сил України;

Визнано протиправним і скасовано наказ Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 02.02.2019 № 145 у частині, що стосується ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на службі цивільного захисту у розпорядженні начальника Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 04.04.2019.

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено.

У частині вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного невиконання службових обов`язків справу № 640/8027/19 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вище зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На думку суду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Мобільного рятувального центру швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо не поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій або призначенні на іншу рівнозначну посаду та зобов"язання Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Мобільного рятувального центр швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Центру з оперативного реагування Мобільного рятувального центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 04.04.2019 або на рівнозначній посаді у Мобільному рятувальному центрі швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, зводяться до оскарження дій відповідача щодо виконання судового рішення Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 640/8027/19.

Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Суд звертає увагу, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень.

При цьому, включення цих вимог в один пункт прохальної частини позовної заяви не нівелює той факт, що правове регулювання правовідносин, об`єднаних позивачем в один пункт, є різним та вказані правовідносини виникли за різних обставин.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення та порядок розгляду є різними.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення та порядок розгляду, обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у ст. 172 КАС України.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень ст. 172 КАС України відсутні, оскільки ані підстави виникнення, ані подані докази не є спільними (не є пов`язаними) щодо одночасно заявлених позивачем вимог.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" від 13.07.1995. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" від 28.05.1985.

У п. 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства". Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене ст. 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18, від 27.02.2019 у справі № 922/2225/18, від 14.08.2018 у справі № 910/3569/18.

Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Натомість, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з окремими позовами до відповідача.

Керуючись ст. 169, 171, 172, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Мобільного рятувального центру швидкого реагування ДСНС України та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганскій області про визнання протиправною бездіяльність, скасування наказів та зобов"язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2.Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3.Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Головенко О.Д.