Справа № 380/16506/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 липня 2023 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Клименко О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 у справі № 380/24005/21 з 12.09.2022 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію з 20.04.2021 відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 та резолютивної частини додаткового рішення від 08.05.2023 у справі № 380/24005/21;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за період з 20.04.2021 до 11.09.2022 відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 та резолютивної частини додаткового рішення від 08.05.2023 у справі № 380/24005/21.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 380/24005/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 43 від 19.05.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши до пільгового стажу: періоди роботи з 20.07.1984 по 21.11.2007; з 11.08.2008 по 28.01.2009; з 01.09.2009 по 13.04.2018; з 07.06.2018 по 27.11.2021 на посаді тракториста-машиніста.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію з 12 вересня 2022 року, тобто з дати набрання вказаним судовим рішенням законної сили, зарахувавши до пільгового стажу: періоди роботи з 20.07.1984 по 21.11.2007; з 11.08.2008 по 28.01.2009; з 01.09.2009 по 13.04.2018; з 07.06.2018 по 27.11.2021 на посаді тракториста-машиніста.

Позивач не погоджується із призначенням йому пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 380/24005/21 з 12 вересня 2022 року, вважаючи, що датою призначення йому пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути 20 квітня 2021 року, тобто наступний день після досягнення віку 55 років.

Тож незважаючи на те, що в рішенні суду від 11 квітня 2022 року у справі № 380/24005/21 не вказано дату, з якої позивачу належить призначити пенсію, відповідач з огляду на положення статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен був призначити таку з 20 квітня 2021 року, а не з дати набрання рішенням суду у згаданій справі законної сили.

Унаслідок таких неправомірних дій відповідача позивач недоотримав пенсію за період з 20 квітня 2021 року по 11 вересня 2022 року.

Крім цього, додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши до пільгового стажу: період навчання з 01.09.1981 по 20.07.1984; періоди роботи з 20.07.1984 по 21.11.2007; з 11.08.2008 по 28.01.2009; з 01.09.2009 по 13.04.2018; з 07.06.2018 по 27.11.2021 на посаді тракториста-машиніста.

На виконання вказаного додаткового рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію з 12 вересня 2022 року без зарахування до пільгового стажу періоду навчання з 01 вересня 1981 року по 20 липня 1984 року, що також зумовило виплату пенсії у меншому, ніж встановлено чинним законодавством, розмірі.

З огляду на викладене позивач просить суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

При постановленні ухвали суддя враховує наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Таким законом є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом другим частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: обов`язковості виконання рішень.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Статтею 382 КАС України визначені спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд зазначає, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звернув увагу на те, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечити належне виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 380/24005/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року, визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 43 від 19.05.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши до пільгового стажу: періоди роботи з 20.07.1984 по 21.11.2007; з 11.08.2008 по 28.01.2009; з 01.09.2009 по 13.04.2018; з 07.06.2018 по 27.11.2021 на посаді тракториста-машиніста.

Крім цього, додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши до пільгового стажу: період навчання з 01.09.1981 по 20.07.1984; періоди роботи з 20.07.1984 по 21.11.2007; з 11.08.2008 по 28.01.2009; з 01.09.2009 по 13.04.2018; з 07.06.2018 по 27.11.2021 на посаді тракториста-машиніста.

На виконання вказаних судових рішень Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначило позивачу пенсію з 12 вересня 2022 року, тобто з дати набрання вказаним судовим рішенням законної сили, та зарахувало до пільгового стажу визначені ними періоди роботи позивача.

Втім позивач не погоджується із датою призначення йому пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 380/24005/21 (з 12 вересня 2022 року), а також стверджує, що до пільгового стажу відповідач не зарахував період його навчання з 01 вересня 1981 року по 20 липня 1984 року, який визначений додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21.

Таким чином, звернувшись до суду із вказаним адміністративним позовом позивач оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які вчинені на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року та від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21. Тобто, за своєю суттю спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем згаданих вище судових рішень.

Крім того, способами захисту свого порушеного права позивач визначає зобов`язання відповідача призначити йому пенсію з 20.04.2021 відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 та резолютивної частини додаткового рішення від 08.05.2023 у справі № 380/24005/21 та здійснити нарахування та виплату пенсії за період з 20.04.2021 до 11.09.2022 відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 та резолютивної частини додаткового рішення від 08.05.2023 у справі № 380/24005/21.

Отже, заявлені позивачем вимоги спрямовані фактично на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року та від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Відтак, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаних судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Адже вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Варто зауважити, що такий порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, прийнятих (вчинених) на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

За таких обставин суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій відповідача, які вчинені на виконання рішень суду, які набрали законної сили. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 160/18740/22.

З огляду на наведене у сукупності суд доходить висновку, що оскільки є такі, що набрали законної сили рішення суду (рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року та від 08 травня 2023 року у справі № 380/24005/21) з того самого фактичного предмету спору (право позивача на отримання пенсії) і між тими самими сторонами, то наявні підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 640/15623/19.

Відповідно до приписів частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

За подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією про сплату № 43302 від 17 липня 2023 року.

З огляду на наведене суд уважає, що позивачу належить повернути сплачений ним за подання цього позову судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 294, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 380/16506/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1073,60 грн, сплачений відповідно до квитанції про сплату № 43302 від 17 липня 2023 року.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 24 липня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.