Справа № 160/18049/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 липня 2023 року Справа 160/18049/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юрков Едуард Олегович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, скасування постанови та стягнення моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

21 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з вимогами:

- визнати протиправними дії державного виконавця Меюс А.О. та скасувати постанови: про відкриття виконавчого провадження № 69594095 від 11.08.2022 року; постанову від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору; постанову від 22.11.2022 року про арешт коштів боржника;

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; 50 000 гривень, на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що дана позовна заява подана з порушенням вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Частиною другою означеної статті передбачено, що рішення, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

В даному випадку в частині позовних вимог, а саме: визнати протиправними дії державного виконавця Меюс А.О. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 69594095 від 11.08.2022 року, постанову від 22.11.2022 року ВП № 69594160 про арешт коштів боржника є рішення та дії державного виконавця, які вчинені у межах виконавчого провадження, яке відкрито з метою примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за виконавчим листом № 199/9133/18 виданим 19.07.2022 року. При цьому, позивач є стороною виконавчого провадження.

Статтею 447 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною пешою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України предбачено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Окрім цього, Верховний суд констатує, що оскільки, особа є відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, то справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 815/4232/17, від 22.04.2019 року у справі № 757/53656/17-а, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 643/5597/19

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій та рішень державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було дотримано встановлені законом вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Так, за приписами частини першої-другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить - стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; 50 000 гривень, на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

Таке формулювання способу захисту порушених прав, свобод чи інтересів не відповідає вимогам частини першої статті 5 та п. 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України України в частині визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім того, позивач просить - визнати протиправними дії державного виконавця Меюс А.О. та скасувати постанови: про відкриття виконавчого провадження № 69594095 від 11.08.2022 року; постанову від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору; постанову від 22.11.2022 року про арешт коштів боржника.

Проте позивачем у вимогах зазначено постанови: про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2022 року; постанову від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору; постанову від 22.11.2022 року про арешт коштів боржника з№ 69594095, проте до позову долучено копії постанов: про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2022 року; постанову від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 22.11.2022 року про арешт коштів боржника за ВП № 69594160.

Також, згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 гривень (стаття 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору складає: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за позов немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору складає: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру (частина 3 статті 6 Закону України Про судовий збір).

Отже, позивач, звертаючись до суду з чотирма вимогами немайнового характеру та вимогою майнового характеру повинен сплатити судовий збір в розмірі 5 368,00 грн.

До позовної заяви позивачем не надано доказ сплатити судового збору із заявлених ним майнових вимог на суму 5 368,00 грн.

Таким чином, позивачу слід сплатити та надати до суду доказ сплатити судового збору із заявлених ним вимог у розмірі 5 368,00 грн., сплаченого на реквізити: одержувач - ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/ 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код отримувача за , розрахунковий рахунок UA4004632, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В позовних вимогах позивач просить поновити строк на звернення до суду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду через засоби поштового звязку 30.06.2023 року, тобто із порушенням десятиденного строку звернення до суду, визначеного частиною частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 року у справі №815/91/18.

Оскільки початок десятиденного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як уже зазначалось, позивач оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження № 69594095 від 11.08.2022 року; постанову від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; постанову від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору; постанову від 22.11.2022 року про арешт коштів боржника.

Однак в позовній заяві зазначає, що з постановою про відкриття виконавчого провадження ознайомилась 15.11.2022 року та 19.06.2023 року стало відомо про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику. Додатково зазначає, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомилась 22.06.2023 року.

Суд вказує, що позивач повинна була дізнатися про порушення свого права при ознайомлені з постановою про відкриття виконавчого провадження з якою знайомилась ще 15.11.2022 року, як і про порушення свого права постановою від 11.08.2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, з постанову від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору так і з постановою про арешт коштів боржника від 22.11.2022 року.

Посилання позивача на те, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомилась лише 22.06.2023 року не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Згідно із частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративно судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

До суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернулась через засоби поштового зв`язку 30.06.2023 року, тобто з пропуском десятиденного строку звернення до суду.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративно судочинства України , в позовній заяві зазначаються ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

У позовній заяві позивач заявляє вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ; 50 000 гривень, на відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на якому обліковуються кошти Державного бюджету України

Проте, обґрунтованого розрахунку розміру цієї шкоди на виконання пункту 3 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративно судочинства України до позовної заяви не надано і в ній не зазначено.

Також відповідно до частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

В порушення частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем при зверненні до суду не долучено копії постанови від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-161, 171, 169, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної казначейської служби України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: уточненого позову, для суду та сторін, з зазначенням способу захисту порушених прав, свобод чи інтересів, відповідно до вимог частини першої статті 5 та п. 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України України, де в прохальній частині позову має бути відображено які саме протиправні дії (бездіяльність) або рішення Державної казначейської служби України були ним вчинені (прийняті) та підлягають оскарженню в якому також зазначити належні номери постанов виконавчого провадження; доказу сплатити судового збору із заявлених ним вимог у розмірі 5 368,00 грн., сплаченого на реквізити: одержувач - ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/ 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), код отримувача за , розрахунковий рахунок UA4004632, МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101; заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску; обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди; копії постанови від 22.11.2022 року про стягнення виконавчого збору.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Е.О. Юрков