Справа № 420/15715/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 липня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за 97 днів щодо невикористаної відпустки, передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки» за 2012-2020 роки; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому ОСОБА_1 , грошову компенсацію за 97 днів невикористаної відпустки, передбаченої ст.19 Закону України «Про відпустки» за 2012-2020 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з п.4-5 ст. ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що має право на додаткову щорічну відпустку за 2012-2020 роки відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки», оскільки на його утриманні перебували двоє дітей віком до 15 років.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки» в редакції, що була чинною у період з 2012 по 2020 рік, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Водночас з 09.05.2021 року стаття 19 цього Закону закріплює, що щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, зокрема, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років.

Позивач не викладає правових обґрунтувань щодо наявності у нього права на додаткову відпустку, передбачену ст.19 Закону України «Про відпустки».

Також згідно з ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач у позові зазначає, що з 1995 року по 2020 рік він проходив службу у ЗСУ. Доказів на підтвердження таких обставин до суду не надано.

Також не надано докази щодо підтвердження обставин перебування на військовій службі в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з 2012 по 2020 роки, у зв`язку з чим позивач пов`язує необхідність зобов`язання відповідача здійснити йому таку виплату.

Також позивач стверджує, що на його утриманні перебуває його двоє дітей з 2012 року, на підтвердження чого доказів, крім довідки №460/86/507 від 20.07.2020 (про утримання дітей станом на липень 2020 року) - до позову не додає.

Серед іншого позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що такіщорічні соціальні відпустки за період 2012-2020 років позивачу та його дружині не надавалися.

Крім того, ст.233 КЗпПУ щодо строків звернення до суду зазнала змін та відповідно до зазначеної норми із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Позивачем пропущений строк звернення до суду, проте на виконання вимог ст.ст.161,123 КАС України позивач не надає до позову заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, якій не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року позов залишено без руху, надано десятиденний строк на усунення недоліків позову.

До суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, до якої на підтвердження обставин щодо проходження служби в ЗСУ з 1995 року по 2020 рік та в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з 2012 по 2020 роки додано копію довідки.

Також на підтвердження обставин утримання дітей долучено довідки про їх місце реєстрації, згідно яких їх зареєстровано за адресою реєстрації позивача 14.05.2015 року. Доказів на утримання дітей з 2012 року до суду не надано.

У заяві позивач зазначив, що не надано та не може бути надано доказів на підтвердження обставин неотримання ним та дружиною щорічних соціальних відпусток за період 2012-2020 років, яких не було передбачено чинним законодавством.

Суд звертає увагу, що з 09.05.2021 року стаття 19 Закону України «Про відпустки» закріплює, що щорічно надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, зокрема, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Тобто одному із батьків.

Оскільки позивач у позові зазначає обставини, що ані він, ані його дружина не отримували вказану додаткову оплачувану відпустку, позивач згідно ч.4 ст.161 КАС зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази на підтвердження таких обставин.

У разі неможливості подання таких доказів позивач у відповідності до ст.80 КАС України може звернутись до суду із клопотанням про витребування доказів, яке повинно відповідати вимогам вказаної статті, зокрема, містити докази на отримання необхідних для підтвердження обставин позову доказів.

Крім того, позивач зазначив, що ним не пропущено строк звернення до суду з цим позовом на підставі п.1 Глави ХІХ «Прикінцевих положень» КЗпП України, що судом не приймається до уваги, виходячи з наступного.

Правила регулювання строків звернення до суду має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно доч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної платибез обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, частиною другою статті 233 КЗпП України в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Позивач був звільнений зі служби 08.07.2020 року згідно доданої до позову копії наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) від 08.07.2020 №131, тобто до внесення змін в ч.2 ст.233 КЗпПУ, відповідно при внесенні змін щодо строків звернення до суду, тримісячний строк звернення до суду з даним позовом для нього почав обчислюватися з 19.07.2022 року.

Посилання позивача на Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, введені в дію Законом №540-ІХ від 30.03.2020 року, як поважність пропуску строку є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 запроваджено карантині заходи з метою протидії поширенню коронавірусу COVID-19. Також запроваджені обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19 і на рівні територіальних одиниць, у тому числі встановлений режим надзвичайної ситуації у кількох областях України.

30.03.2020 року прийнято Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким, зокрема, Кодекс законів про працю України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення».

Згідно з пояснювальною запискою до законопроекту від 29.03.2020 року Закон №540-IX розроблений та прийнятий з метою актуалізації, вдосконалення правових відносин у багатьох сферах життєдіяльності, які зазнали змін у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19.

Відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Статтею 233 КЗпПУ строки визначені лише в частині 1 статті, тобто з 30.03.2020 року строки, передбачені ч.1 ст.233 КЗпП України, продовжувались на строк дії карантину, з метою забезпечення додаткових гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби.

Суд вважає, що за змістом вказаних змін, Закон від 29.03.2020 року №540-IX стосувався саме наявних встановлених в ст.233 КЗпПУ строків.

В свою чергу, другою частиною статті 233 КЗпП України закріплювалось звернення до суду без обмеження будь-яким строком, тобто прийняття Закону від 29.03.2020 року №540-IX ніяким чином не вплинуло на дію саме частини другої ст.233 КЗпПУ.

Проте 19.07.2022 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким внесено зміни до ст.233 КЗпП України, чим змінено першу та другу частини статті 233 цього Кодексу.

Згідно з пояснювальною запискою метою проекту Закону №2352-IX є вирішення проблем, які виникають на сьогодні в частині організації трудових відносин в умовах воєнного стану, подолання старих законодавчих прогалин та усунення колізій, які на сьогоднішній день створюють суттєві перешкоди як для роботодавців, так і для працівників в частині побудови та ефективного функціонування ефективної системи управління трудовими ресурсами.

Отже на момент подання до суду даного позову наявна колізія між нормами частини другої статті 233 КЗпП України та пункту першого глави XIX Прикінцеві КЗпП України щодо строку звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Суд враховує, що за загальними правилами вирішення колізії норм права у разі неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що по даній справі №420/15715/23 перебіг трьохмісячного строку звернення до суду, передбаченого ч.2 ст.233 КЗпП України, слід обраховувати з 19.07.2022 року - з дня фактичного встановлення спеціального строку звернення до суду щодо вирішення трудового спору. Отже, звертаючись до суду з даним позовом 30.06.2023 року, встановлений законом строк звернення до суду позивачем пропущено.

Позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням причин поважності його пропуску а саме об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Серед іншого позивач не навів у заяві на усунення недоліків позову правового обґрунтування щодо наявності у нього права на додаткову відпустку, передбачену ст.19 Закону України «Про відпустки».

Таким чином недоліки позову усунуті частково, у зв`язку з чим суд вважає необхідним продовжити позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 80, 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху, продовживши строк на усунення недоліків позову.

Повідомити позивача про необхідність в десятиденний строк з дня отримання ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде повернутий позивачу.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Е.В. Катаєва