Справа № 420/8421/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8421/22

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Домусчі С. Д., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати всіх сум, а саме: щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн. за період з 01.03.2022 по 23.05.2022, встановленої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168), грошової компенсації за невикористану в 2022 році відпустку, одноразової грошової допомоги після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби,

- зобов`язати нарахувати та виплатити щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. за період з 01.03.2022 по 23.05.2022, встановлену Постановою №168, грошову компенсацію за невикористану в 2022 році відпустку, одноразову грошову допомогу після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України та з 23.05.2023 відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.05.2022 №1959/5 звільнений з посади начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10».

Вважає, що відповідач протиправно, всупереч вимогам законодавства, порушуючи його права, гарантовані Конституцією України та Законами України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про Національну поліцію», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не здійснив належних йому виплат при звільненні, а саме не виплатив: додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. щомісячно відповідно до Постанови №168; премію за квітень 2022 року в розмірі 350 % посадового окладу начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», грошову компенсацію за невикористану в 2022 році (році звільнення) відпустку; одноразову грошову допомогу після звільнення в розмірів 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року, ухваленим за правилами загального позовного провадження, позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 премії за квітень 2022 року в розмірі 350 % посадового окладу начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», грошової компенсації за невикористану, в 2022 році, відпустку, одноразової грошової допомоги після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд зобов`язав «Дар`ївську виправну колонію №10» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за квітень 2022 року в розмірі 350 % посадового окладу начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», встановлену наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №174/ос-22 від 26.05.2022, грошову компенсацію за невикористану в 2022 році відпустку, одноразову грошову допомогу після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати премії та грошової компенсації за невикористану відпустку у році звільнення, оскільки право на виплату премії, визначене Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №174/ос-22 від 26.05.2022, а право на виплату компенсації - прямо передбачене статтею 83 КЗпП України та положеннями статті 24 Закону України «Про відпустки».

Окрім цього, суд дійшов висновку, що позивач, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини, за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) і така допомога має визначатися у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з цим, суд відмовив в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. за період з 01.03.2022 по 23.05.2022, встановлену Постановою №168, з огляду на те, що позивач не надав доказів того, що він виконував свої посадові обов`язки у спірний період, зокрема, окупації території Херсонської області, а також наказу щодо призначення такої виплати, як того вимагає абзац 4 пункту 1 Постанови № 168.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, Державна установа «Дар`ївська виправна колонія №10», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для вирішення справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, де зазначити суми виплат, належних позивачеві, оскільки відсутня первинна документація, на підставі якої здійснюється нарахування.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення не врахував, що державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» знаходиться на території села Дар`ївка, Херсонської області, та входить до переліку громад, які знаходилися під окупацією та розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій.

Так, протягом періоду, коли установа перебувала на тимчасово окупованій території України, доступ до особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації та будь якої іншої, був відсутній, вивезення будь - якої документації з території установи не здійснювалось.

Скаржник зазначає, що після відновлення доступу до адміністративних будівель установи виявлено відсутність первинної, фінансової документації, особових справ співробітників та іншої документації. Наразі інформація про місце знаходження та взагалі про факт наявності первинної документації установи (особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації, наказів по особовому складу установи та ін.), у керівництва установи відсутня.

Представник «Дар`ївської виправної колонії №10» стверджує, що у зв`язку зі втратою первинної документації, а саме особових справ працівників установи, відсутні підстави для визнання її бездіяльності протиправною.

Окрім цього, скаржник зазначає, що внаслідок перебування на окупованій території, а потім території, де велися бойові дії, він був позбавлений брати участь у розгляді справи, та не отримував ані позовної заяви, ані ухвал про відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Третя особа на стороні відповідача, Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, надав до суду апеляційної інстанції свої пояснення щодо обставин справи та посилаючись на сталу практику суду касаційної інстанції, звертає увагу апеляційного суду на те, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність з тих підстав, що зазначені скаржником в апеляційній скарзі.

Департамент наголошував на тому, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. На його думку, важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що полягали виконанню відповідно до закону, фактично були невиконані, або виконані з порушенням строку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з 1997 року по 2022 рік проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.05.2022 №1959/5 полковник ОСОБА_1 звільнений з 23.05.2022 з Державної кримінально-виконавчої служби України внутрішньої служби, з посади начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» за власним бажанням, відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 7).

При звільненні позивачу не нараховані та не виплачені щомісячна додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн., встановлена Постановою №168, премія за квітень 2022 року в розмірі 350 % посадового окладу начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», що встановлена наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №174/ос-22 від 26.05.2022, грошова компенсація за невикористану в 2022 році (році звільнення) відпустку, одноразова грошова допомога після звільнення в розмірів 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон №2713-IV ) умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Частина 5 статті 21 Закону №2713-IV визначає, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 5 статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про відпустки» 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі Закон - №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєва важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до статті 4 Закону №504/96-ВР встановлюються такі види відпусток, зокрема, щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

В силу вимог частини 1 статті 83 КЗпП України та частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Отже, у зв`язку із звільненням з Державної кримінально-виконавчої служби України позивач має право на компенсацію за невикористані дні відпустки.

Окрім цього, згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також, відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 № 925/5 особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З наведеного вбачається, що відповідно до вищенаведених норм законодавства грошова компенсація за невикористану відпустку та одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачуються після звільнення зі служби.

Отже, за викладеними законодавчими нормами, випливає висновок про наявність у позивача право на отримання відповідних виплат при звільненні.

Водночас, на думку колегії суддів слід вирішити, чи можна за наведених обставин та враховуючи стан, в якому опинилася «Дар`ївська виправна колонія №10», вважати, що остання проявила протиправну бездіяльність стосовно невиплати своєму працівникові грошової компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу при звільненні та премію.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №800/304/17, згідно якої як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Досліджуючи матеріали справи, у контексті хронології подій, що передували зверненню позивача до суду із адміністративним позовом, суд апеляційної інстанції встановив таку обставини.

Так, у травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Департамент з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України із рапортом про звільнення з органів Державної кримінально-виконавчої служби України за власним бажанням.

Згідно витягу з наказу Міністерства юстиції України №1959/5 від 16 травня 2022 року полковник ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» з 23 травня 2022 року.

Відповідно до вимог статті 116 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, виплата усіх належних позивачу сум, повинна була відбутись 23 травня 2022 року, тобто у день звільнення позивача зі служби.

Водночас, згідно наказу Міністерства Юстиції України №1951/5 від 13 травня 2022 року «Про оголошення простою установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та медичних реабілітаційних центрів, які тимчасово знаходяться на непідконтрольній України території», було оголошено з 14 травня 2022 року простій, зокрема, у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10», дозволено працівникам зазначеної установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межі адміністративних будівель установи.

Відповідно до визначення, передбаченого положеннями частини 1 статті 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

За таких обставин, з 14 травня 2022 року та, зокрема, станом на 23 травня 2022 року Державна установа «Дар`ївська виправна колонія №10» фактично не здійснювала жодну діяльність, її робота була зупинена, що з об`єктивних причин унеможливлювало належне вирішення питання про виплату належних позивачеві сум.

Водночас, з наданих відповідачем та третьою особою пояснень вбачається, що уся документація, зокрема матеріали особових справ співробітників, знаходились на тимчасово окупованій території та фактично втрачені за невідомих обставин, які, можливо пов`язані із перебуванням на території колонії окупаційних військ.

Після деокупації м. Херсона, керівництво установи встановило відсутність будь-якої документації на території установи.

Наразі відкрите кримінальне провадження №0006029 від 25.11.2022, правова кваліфікація частина 1 статті 438 КК України (підставами якої є факт вільного доступу до установи, відсутності на території установи первинних документів та матеріальних цінностей (майна) та ін.).

Також 03.02.2023 установою подано заяву до ГУНП в Полтавській області щодо повідомлення про втрату первинної документації.

Також викладені обставини підтверджуються рапортом виконуючого обов`язки Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» Юлії Хоми від 12.12.2022 №112/ВС.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів, із урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у численних постановах Верховного Суду, вважає, що наявна бездіяльність суб`єкта владних повноважень не має характеру протиправної, оскільки обумовлена об`єктивними обставинами, зокрема, тимчасовою окупацією міста Херсон, введенням у Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» простою та втратою усіх первинних документів, унаслідок дії обставин непереборної сили.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині безпідставності позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», а тому рішення суду в цій частині належить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Поряд з цим, вирішуючи питання щодо обрання належного захисту порушеного права ОСОБА_1 на виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, премію та одноразову грошову допомогу після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд може прийняти рішення про зобов`язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття альтернативного рішення виключена судом.

Слід зазначити, що скаржник не заперечує право ОСОБА_1 на вказані виплати, натомість вважає, що відсутність первинної документації заважає здійснити відповідні розрахунки виплат.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що позивач є номенклатурою Міністерства юстиції України, призначався та звільнявся з посади саме керівником даного органу, а відтак в Департаменті наявна інформація про складові та розмірі його грошового забезпечення, відомості про перебування у відпустці, що надає можливість відповідачу отримати таку інформацію та здійснити свій обов`язок щодо нарахування та виплати позивачеві належних сум.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку єдиним законним засобом захисту порушеного права може бути лише рішення про зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати, оскільки саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу належні суми грошового забезпечення, що є дискрецією роботодавця.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за квітень 2022 року в розмірі 350 % посадового окладу начальника Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», встановлену наказом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №174/ос-22 від 26.05.2022, грошову компенсацію за невикористану в 2022 році відпустку, одноразову грошову допомогу після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині позовних вимог не спростовують, а тому колегія суддів вважає, що в задоволенні вимог апеляційної скарги в цій частині слід відмовити, а рішення - залишити без змін у відповідній частині.

Згідно положень частини 1 статті 317 КАС України підставами для часткового скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10», та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В іншій ж частині рішення суду слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Дар`ївська виправна колонія №10» щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану в 2022 році відпустку, одноразової грошової допомоги після звільнення в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та премії - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні наведених вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя С. Д. Домусчі

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 24.07.2023.