Справа № 420/2373/22
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2373/22
24 липня 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по справі №420/2373/22, -
Одеським окружним адміністративним судом розглядалась адміністративна справа №420/2373/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року по справі №420/2373/22 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійснені перерахунку пенсії з 01.12.2019 року на підставі довідки №33/36-2131 від 21.07.2021 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.12.2019 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №33/36-2131 від 21.07.2021 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 992,40 грн.

13.07.2023 року до суду від ОСОБА_1 до суду в порядку ст.383 КАС України надійшла заява, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які полягають у відмові здійснити ОСОБА_1 виплату доплати (заборгованості) до пенсії перерахованої за рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2373/22 від 08.04.2022 року за період з 01.12.2019 року по 31.08.2022 року у розмірі 161 251,25 грн. згідно розрахунку на доплату пенсії від 10.08.2022 року за пенсійною справою №N/А 13891 за дорученням №Д N/А13891;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у 10-денний строк здійснити ОСОБА_1 виплату доплати (заборгованості) до пенсії перерахованої за рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2373/22 від 08.04.2022 року за період з 01.12.2019 року по 31.08.2022 року у розмірі 161 251,25 грн. згідно розрахунку на доплату пенсії від 10.08.2022 року за пенсійною справою №N/А 13891 за дорученням №Д N/А13891.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 року по справі №420/2373/22 відповідачем було проведене перерахунок його пенсії. Водночас відповідачем суму заборгованості за період з 01.12.2019 року по 31.08.2022 року у розмірі 161 251,25 грн. виплачено не було, з огляду на що останній звернувся до суду з даною заявою.

Дослідивши матеріали поданої ОСОБА_1 заяви, інші матеріали справи, суд дійшов висновку, що така заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви (ч. 5 ст. 383 КАС України).

У Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Так як вбачається із заяви позивача та матеріалів адміністративної справи, 10.08.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 по справі №420/2373/22 було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року на підставі довідки №33/36-2131 від 21.07.2021 року, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області».

Розмір пенсії позивача з 01.12.2019 року становить 8 765,84 грн.

При цьому, як вбачається з листа пенсійного органу від 06.06.2023 року виплата нарахованої позивачу доплати пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.08.2022 року у розмірі 161251,25 грн. була внесена Головним управлінням до реєстру судових рішень, які підлягають виконанню після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та буде виплачена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету.

За таких умов, як на підставу щодо невиконання в повному обсязі судового рішення у вищезазначеній справі, відповідач вказує на відсутність фінансування, необхідного на виплату коштів за судовими рішеннями.

Між тим, статтею 71 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

Згідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Частинами 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п.п. 20, 29 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

На підставі наведеного слід зазначити, що обставини справи в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі ГУ ПФУ перерахованої пенсії не зумовлена недбалістю відповідача чи неналежним виконанням ним своїх обов`язків.

Верховний Суд України у своїх постановах (зокрема, від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 року у справі №757/29541/14-а та від 21.08.2019 року у справі №754/3105/17) неодноразово вказував про те, що невиконання судового рішення відповідачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

З наданих до суду документів вбачається, що відповідачем були вжиті всі можливі заходи щодо виконання судового рішення у справі №420/2373/22 відповідно до вимог діючого законодавства, а тому клопотання позивача про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по справі №420/2373/22 задоволенню не підлягає.

Керуючись приписами ст.ст. 5-11, 241, 243, 248, 256, 293-295, 370, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення суду по справі №420/2373/22 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Білостоцький О.В.