Справа № 160/10742/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
19 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 всіх належних грошових сум за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день виплати - протиправною;
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 17.05.2022 року був призваний по мобілізації та з 06.07.2022 року перебуває у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до довідки військової чатини НОМЕР_1 від 13.03.2023 року за №2815, позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з агресією російської федерації проти України. В даний час, позивач проходить військову службу в НОМЕР_4 окремій повітрянодесантній Січеславській бригаді (25 ОПДБР. в/ч НОМЕР_1 . ПП ВО 440), 3 батальйон 8 рота 2 відділення, командир бойової машини.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
14.06.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав, що позивач перебуває у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , як призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. З 14.08.2022 року позивач вибув в район ведення воєнних (бойових) дій та виконання заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. З 26.09.2022 року позивач самовільно залишив місце служби з району виконання бойового завдання. Відповідач зауважив, що цей факт позивач свідомо замовчує. 16.01.2023 позивач повернувся до військової частини НОМЕР_1 .
Звернув увагу, що відповідно до абз.2 ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п.15 Розділу 1, п.5 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Порядок № 260) та п. 9.4 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (що діяло на той час) військовослужбовцям, які самовільно залишили місце служби, грошове забезпечення та додаткова винагорода, передбачена п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 не нараховуються та не виплачуються.
Також відповідач у відзиві зазначив, що суми, які вимагає до виплати позивач, не обгрунтовані жодними розрахунками, частини тексту відповідних позовних вимог суперечать одна одній.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.05.2022 року був призваний по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та з 06.07.2022 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України.
На даний час позивач проходить військову службу в 25 окремій повітрянодесантній Січеславській бригаді (25 ОПДБР, в/ч НОМЕР_1 , ПП ВО 440), 3 батальйон 8 рота 2 відділення, командир бойової машини.
Як зазначив позивач, відповідачем ОСОБА_1 не було здійснено нарахування та виплати всіх належних йому сум, додаткової винагороди за період проходження служби з вересня 2022 року по квітень 2023 року, а саме: за вересень 2022 року; з жовтня 2022 року по січень 2023 року; з березня по квітень 2023 року.
04.04.2023 року представник позивача звернувся до командиру військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, в якому просив письмово надати інформацію та копії документів про призначення та виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди позивачу за період з 06.07.2022 року та до часу справжнього запиту і в якому розмірі щомісячно в зв`язку з проходженням служби в в/ч НОМЕР_1 .
На адвокатський запит від 04.04.2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 надана відповідь від 16.05.2023 №691/вихЗПІ/201, в якій було повідомлено, що: «військовослужбовець відповідно до наказу командиравійськової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2022 № 195 з 26 вересня 2022 року самовільно залишив місце служби з району безпосередньої участі в бойових діях та був незаконно відсутній на службі по 16 січня 2023 року. По даному факту 29.10.2022 в ЄРДР внесено кримінальне провадження за ст. 429 КК України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2023 № 82, молодший сержант ОСОБА_1 вважається незаконно відсутнім на службі з 19 квітня 2023 року по теперішній час. Місце знаходження військовослужбовця не відоме.
Доводжу до Вашого відома, що відповідно до наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 п. 15 ч. 1 ОСОБА_1 призупинено виплати основних та додаткових видів грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини, а саме з 26 вересня 2022 року по 16 січня 2023 року, та з 19 квітня 2023 року, та згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 (зі змінами) «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницькогоскладу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).»
Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (надалі, також - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до цього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до Постанови КМУ №217 від 07.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова (крім військовослужбовців строкової служби)».
Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №217 від 07.03.2022, вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою КМУ №350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка.
Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №350 від 22.03.2022 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до Постанови КМУ №754 від 01.07.2022, внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).
Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.
У відповідності до Постанови КМУ № 793 від 07.07.2022 внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:
Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №793 від 07.07.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно із п.2-1 Постанови КМУ №168 (в редакції з18.10.2022), порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Пунктом 17 Порядку №260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Доручення від 23.06.2022 №912/з/29), яке застосовується з 01.06.2022 та визначає умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 1 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29, під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу у групування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;
виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;
здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;
здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;
виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Абзацами 1 та 2 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Водночас, абзацами 3-7 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п. 6 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29).
Така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати додаткової винагороди.
При цьому, у разі якщо військовослужбовець самовільно залишив місце служби (військову частину), такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди не включається.
Таким чином, із наведеного аналізу вбачається, що за процедурою, встановленою вищенаведеними приписами Доручення від 23.06.2022 №912/з/29, встановлено ряд підстав для не включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 у конкретному місяці, зокрема, у разі самовільного залишення місця служби.
При цьому, суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168.
Суд з матеріалів справи встановив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 № 195 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира відділення 8 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону було визнано таким, що самовільно залишив частину з 26.09.2022. Також його було знято з усіх видів забезпечення.
Позивачем не надано жодних доказів на спростування інформації про залишення ним військової частини 26.09.2022 року та не надано суду докази оскарження наказу командира військової частини від 30.09.2022 № 195.
Також, позивачем під час судового розгляду справи не спростована інформація, викладана у листі Військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2023 року.
Таким чином, у відповідача були підстави для позбавлення позивача виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 26.09.2023 до 16.01.2023 року та квітень 2023 року за порушення позивачем дисципліни, зокрема, самовільне залишення частини.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на підставі підп.9.4 п.9 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 позивачу з 26.09.2023 до 16.01.2023 року та за квітень 2023 року правомірно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови КМУ №168.
Отже, протилежні доводи позивача є необґрунтованими.
Стосовно позовних вимог про нарахування та виплати додаткової винагороди за період проходження служби березень 2023 року, суд зазначає, що доказів нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди вказаний період суду не надано.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу було виплачено:
- у жовтні 2022 (за вересень 2022) - 8451,47 грн. грошового забезпечення, з урахуванням позбавлення позивача премії за вересень 2022 відповідно до п.5 Розділу XVI Порядку № 260, та додаткової винагороди відповідно до п.9.4 Окремого доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022;
- у листопаді, грудні 2022, січні 2023 (відповідно за жовтень, листопад, грудень 2022) грошове забезпечення, зокрема його складова - щомісячна премія, та додаткова винагорода позивачеві не виплачувалася;
- у лютому 2023 (за січень 2023) позивачеві грошове забезпечення виплачено у розмірі 425,78 грн. - пропорційно дням служби (після повернення з самовільного залишення частини):
- у березні, квітні 2023 (за лютий, березень 2023 позивачеві виплачено грошове забезпечення у розмірі по 824,94 грн. (з урахуванням перебування військовослужбовця в розпорядженні командира військової частини, з розрахунку розміру окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років - відповідно до в.6 Розділу XXVIII Порядку № 260; додаткова винагорода не виплачувалася, оскільки позивач не залучався до ведення воєнних (бойових) дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
При цьому, відповідачем не заперечується право позивача на отримання додаткової винагороди за період березень 2023 року.
Тому суд приходить до висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови КМУ №168, за період березень 2023 року.
Суд зауважує, що зі змісту наведених вище положень Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях у певний період є бойовий наказ, журнал бойових дій, рапорт командира підрозділу та наказ про виплату додаткової винагороди, однак, за період березень 2023 року стосовно позивача вказаних документів, складено не було.
Тому, з огляду на встановлений порядок нарахування та виплати додаткової винагороди, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови КМУ №168, за період березень 2023 року.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у вказаній частині.
Водночас, суд наголошує, що проведення розрахунків, визначення конкретної суми нарахування та виплати, належить до виключної компетенції відповідача (роботодавця), тобто є дискреційними повноваженнями. У спірних правовідносинах суд не вправі підміняти повноваження Військової частини в частині визначення суми, які підлягають виплаті. Отже, в цій частині позовних вимог суд відмовляє.
Решта доводів висновків суду по суті спору не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адмінітсративрний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу березень 2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період часу березень 2023 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник