Справа № 160/4705/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2023 року Справа № 160/4705/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 13.01.2023 року на висновок військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 21.12.2022 року, яким ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби на підставі статті 53в, 39в, 23в, 64в, 36в, 49а графи ІІ Розкладу хвороб;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію розглянути скаргу ОСОБА_1 від 13.01.2023 року на висновок військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 від 21.12.2022 року та надати вмотивований висновок щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби на підставі наданої позивачем медичної документації.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що станом на момент подання позовної заяви до суду представником позивача не отримано відповіді на її запит від 13.01.2023 року, що у свою чергу є порушенням з боку відповідача щодо нерозгляду скарги у встановлений законом строк
Ухвалою від 17.03.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 29.05.2023 року продовжено строки розгляду справи.
12.06.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як ЦВЛК ЗС України було розглянуто скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Макарової Анастасії, підготовлено та зареєстровано лист-відповідь від 04.03.2023 року №598/1333. Так, 09.03.2023 року ЦВЛК ЗС України передано лист-відповідь від 04.03.2023 року №598/1333 фельд`єгерської служби ЗСУ для надіслання представнику позивача на адресу, вказаній у скарзі представником, що підтверджується копією реєстру кореспонденції №40 від 08.03.2023 року.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
21.12.2022 року рішенням військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_1 прийнято довідку, якою позивачу встановлені наступні діагнози: виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, без порушення евакуаторної функції. Гіпертонічна хвороба І ступеня СН0 ст. Спондилогенна тораколюмбплгіяна тлі РОХЗ хребта з множинними протрузіями дисків, S-подібний сколіозу. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі сприйняттям шепітної мови 1 метр правим і 3 метри лівим вухом. Частково вторинна адентія. Коефіцієнт жувальної ефективності 12% по Агапову. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі ст. 53в, 39в, 23в, 64в, 36в, 49а графи ІІ Розкладу хвороб придатний до військової служби.
Не погоджуючись з таким рішенням ВЛК, представником позивача подано скаргу на рішення ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 21.12.2022 року до Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (Центральної ВЛК Міністерства оборони України), в якій просить:
- скасувати рішення ВЛК в/ч НОМЕР_1 від 21.12.2022 року, яким ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби на підставі ст. 53в, 39в, 23в, 64в, 36в, 49а графи ІІ Розкладу хвороб;
- направити ОСОБА_1 для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Станом на момент подання позову відповідь на скаргу представником позивача не отримано.
Так, предметом розгляду у межах даної справи є ненадання відповіді відповідачем на скаргу позивача від 13.01.2023 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 року №2801-ХІІ передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення №402).
Пунктом 1.1 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це, зокрема, установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до пункту 1.3 розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи, зокрема, є: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
У пунктах 1.1, 1.2 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті; кандидатів на навчання у ВВНЗ, учнів військових ліцеїв; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних миротворчих операціях (далі - ММО) та у складі миротворчого персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.
Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
У пунктах 2.1, 2.2 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Постанови ВЛК військових комісаріатів оформлюються довідкою ВЛК (додаток 4 до Положення) у двох примірниках, яка не підлягає затвердженню штатною ВЛК і дійсна протягом шести місяців з дня медичного огляду. Копія довідки видається на руки особі, яка пройшла медичний огляд.
Згідно з п. 2.4.10. Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Відповідно до 2.3.1. Положення №402 ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
На ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України (п. 2.3.3 Положення №402).
Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
З огляду на викладене, оскільки норми Положення №402 мають дефініцію "має право/може бути", то можливість судового захисту не може бути поставлена в залежність від використання позивачем інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору, при тому що на скаргу позивача Центральна ВЛК відреагувала листом.
Відповідачем разом з поданням відзиву до матеріалів справи долучено відповідь ЦВЛК представнику позивача на скаргу, однак не підтверджено направлення вказаної відповіді представнику позивача на адресу, вказану у скарзі. Так, у реєстрі на кореспонденцію №40 від 08.03.2023 року відсутні анкетні дані позивача та/або його представника.
Також, представником позивача наголошено на тому, що ЦВЛК допустила бездіяльність у вигляді недотримання строків розгляду її звернення відповідно до ЗУ «Про звернення громадян».
Тобто, фактично відповідачем надано відповідь на скаргу представника позивача у вигляді відповіді, оформленої листом №598/1333 від 04.03.2023 року, хоча матеріалами справи не підтверджено її надсилання, з приводу чого суд вказує таке.
За приписами частини першої статті 1 ЗУ «Про звернення громадян» (далі Закон №393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша).
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга).
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя).
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).
Вивчивши заяву позивача від 13.01.2023 року, суд зазначає, що вона не підпадає під жодне вищенаведене визначення та не є зверненням в розумінні Закону №393/96-ВР з питань військово-лікарської експертизи, а є скаргою, в якій позивач не погодившись з висновком ВЛК оскаржує його в порядку передбаченому Положенням №402 до ЦВЛК, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої заяви повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у відповідності до Закону №393/96-ВР.
Так відповідно до п.п. 2.3.4. п. 2.3 Положення 402 ЦВЛК (серед іншого) має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Відповідно до п. 2.1. п.2.2 ЦВЛК є штатною військово-лікарською установою яка приймає постанови що є обов`язковою для штатних та позаштатних ВЛК.
Згідно п 2.3.5. Положення №402 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Системний аналіз вищенаведених приписів Положення №402 дає суду підстави прийти до висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.
Однак, відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК, при фактичному наданні такої відповіді, не є підставою для визнання протиправною бездіяльності відповідача.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас, як свідчать обставини цієї справи, відповідач зреагував на скаргу позивача та надав відповідь, в якій вказано таке:
- командира в/ч НОМЕР_2 направити встановленим порядком молодшого сержанта ОСОБА_1 до Військово-клінічного центру Східного регіону на контрольний медичний огляд ВЛК з метою встановлення ступеня придатності до військової служби;
Проте, як наголошено судом вище, у матеріалах справи відсутні докази направлення представнику позивача такої відповіді.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на висновок, викладений у Постанові Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №510/2198/16-а, відповідно до якого, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко