Справа № 280/5586/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5586/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Ючук М.О.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Александрова О.О.,

представника відповідача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року (головуючий суддя Новікова І.В.)

в адміністративній справі №280/5586/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: ІНФОРМАЦІЯ_1, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 20.09.2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень, просив (а.с.2-4, 19-23):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 та відповідача 2 у непризначені та невиплаті позивачу грошового забезпечення в період його військової служби з 02.03.2022 по 04.05.2022, та додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168;

- зобов`язати відповідача-1 та відповідача-2 призначити та виплатити позивачу грошове забезпечення в період його військової служби з 02.03.2022 по 04.05.2022; додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 в період його військової служби з 02.03.2022 по 04.05.2022. В обґрунтування позову зазначено, що позивач у період з 02.03.2022 по 04.05.2022 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 та приймав участь у виконанні бойових завдань при відсічі агресії російської федерації. Позивач зазначає, що на військову службу до ВЧ НОМЕР_1 він був прийнятий за наказом про зарахування у списки частини від 05.03.2022 №40, що підтверджується довідкою №182 від 27.03.2022, виданою ВЧ НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що під час його звільнення з військової служби командуванням ВЧ НОМЕР_1 не були здійснені належні йому виплати грошового забезпечення за період з 02.03.2022 по 04.05.2022. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач, як волонтер ВЧ НОМЕР_1 , який на добровільних засадах погодився на виконання певних обов`язків та завдань не має права отримання грошового забезпечення, оскільки виплата грошового забезпечення здійснюється лише особам, які мають статус військовослужбовців та призвані на військову службу у встановленому порядку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що він у період з 02.03.2022 по 04.05.2022 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 та приймав участь у виконанні бойових завдань при відсічі агресії російської федерації. Зазначає, що перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , що можуть підтвердити свідки. Зауважує, що на час його звільнення з військової служби командуванням ВЧ НОМЕР_1 не були здійснені належні йому виплати грошового забезпечення за період з 02.03.2022 по 04.05.2022.

Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідачем-2) подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також позивач подав клопотання про допит свідків, які можуть підтвердити знаходження позивача у складі ЗСУ.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано заперечення проти клопотання позивача про допит свідків, в яких просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

В судовому засіданні, розглянувши клопотання позивача про допит свідків, колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для задоволення такого клопотання, оскільки в силу ч.2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В судовому засіданні позивач та представник позивача (кожен окремо) доводи апеляційної скарги підтримали, просять апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, суду пояснив, що станом на 02.03.2022 року позивачу виповнилось 63 роки, тому він не міг бути у складі ЗСУ, оскільки не мав статусу військовозобов`язаного, також відсутні документи, що підтверджують на якій посаді, в якому званні, в якому відділенні, взводі, роті позивач був зарахований до Збройних Сил України в період з 02.03.2022 по 04.05.2022.

Вислухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення позивача з позовом до суду стало те, що на його думку ВЧ НОМЕР_1 не було проведено з ним повного розрахунку по грошовому забезпеченню за період з 02.03.2022 по 04.05.2022.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII, Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII,

норми Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-XII) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-XII, передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався).

Так, на момент розгляду даної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;

5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;

6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (Положення №1153).

Відповідно до пункту 5 Положення №1153, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Згідно пункту 6 Положення №1153, початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В силу наведених норм початком проходження військової служби є день зарахування до списків особового складу військової частини громадянина, як такого, що проходить військову службу.

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивача у період з 02.03.2022 по 04.05.2022 було зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , яка військовослужбовця.

Зокрема, відсутній відповідний наказ командира ВЧ НОМЕР_1 , рішення територіального центру комплектування про відправку до військової частини, відсутні відомості про обліку штатну посаду, яку позивач займав у ВЧ НОМЕР_1 , відсутній документ, що підтверджує проходження позивачем військової служби, зокрема відсутні відомості з військового квитка позивача, які б підтверджували факт прийняття на військову службу.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач 10.04.1958 року народження, а отже станом на 02.03.2022 року йому виповнилося 63 роки, що підтверджується паспортом (а.с. 5).

В свою чергу, відповідно до пункту 3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.06.2018 року №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, аналіз зазначених обставин справи та норм законодавства України дає підстави для висновку, що у даному випадку відповідач-2 не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, оскільки відсутні накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження, тощо.

Так, відповідно до довідки від 03.06.2022 №326, яка видана ВЧ НОМЕР_1 , встановлено, що ОСОБА_1 у період з 05.03.2022 по 26.04.2022 був волонтером ВЧ НОМЕР_1 та на добровільних засадах приймав участь у виконанні бойових завдань при відсічі агресії російської федерації. Також, зазначено, що вказана діяльність проводилась виключно з дозволу командира ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 9).

Тобто, зазначеною довідкою (від 03.06.2022 №326) підтверджується, що позивач здійснював допомогу особовому складу Збройних Сил України, а саме ВЧ НОМЕР_1 , при цьому зазначена діяльність проводилась виключно з дозволу командира Військової частини НОМЕР_1 , а також на добровільний засадах приймав участь у виконанні бойових завдань при відсічі агресії російської федерації.

Слід взяти до уваги, що відповідно до статті 1 Закону України «Про волонтерську діяльність», волонтерська діяльність - добровільна, соціально спрямована, неприбуткова діяльність, що здійснюється волонтерами шляхом надання волонтерської допомоги.

Волонтерська допомога - роботи та послуги, що безоплатно виконуються і надаються волонтерами.

Волонтерська діяльність є формою благодійної діяльності.

Статтею 3 Закону України «Про волонтерську діяльність» визначено, що волонтерська діяльність здійснюється за такими напрямами, зокрема, надання волонтерської допомоги Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, правоохоронним органам, органам державної влади під час дії особливого періоду, дії правового режиму надзвичайного чи воєнного стану, проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та/або іншої країни проти України.

Тобто, волонтерська діяльність ґрунтується на засадах добровільності та безоплатності.

За таких обставин, позивач, як волонтер ВЧ НОМЕР_1 , який на добровільних засадах погодився на виконання певних обов`язків та завдань не має права отримання грошового забезпечення, оскільки виплата грошового забезпечення здійснюється лише особам, які мають статус військовослужбовців та призвані на військову службу у встановленому порядку.

Щодо довідки від 27.03.2022 №182, у якій вказано, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_1 , наказ про зарахування у списки частин від 05.03.2022 №40 (а.с. 8), то суд апеляційної інстанції, дослідивши зазначену довідку зазначає про таке.

Вказана довідка не є належним доказом щодо зарахування позивача до списків особового складу ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 ), оскільки іншими належними доказами (наказами по особовому складу) не підтверджено зарахування позивача до складу ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 ).

Так, матеріали справи не містять відомості про штатну посаду позивача у зазначеній військовій частині, відсутні відповідні записи у військовому квитку позивача, відсутній наказ про зарахування до списків особового складу на штатну посаду та наказ про взяття на грошове та матеріальне забезпечення.

Крім того, відсутній наказ про звільнення позивача з військової службу, у якому було зазначено про період служби, підстави звільнення, розрахунку, що проведено чи необхідно провести з військовослужбовцем, що є обов`язковим у разі якщо позивач проходив би військову службу.

Також, позивач визнає, що у наказі від 05.03.2022 №40 його прізвище відсутнє, в Книзі обліку видачі довідок зазначено, що довідка за номером 182 від 27.03.2022 видана іншому військовослужбовцю військової частини (т.т. не на ім`я ОСОБА_1 ), що підтверджується відомостями з Книги обліку видачі довідок особовому складу ВЧ НОМЕР_1 , витяг з якої міститься в матеріалах справи.

Також, позивач у позовній заяві не зазначає яким чином та ким він був призваний на військову службу, з огляду на те, що станом на дату виникнення спірних правовідносин вік позивача (63 роки) перевищував вік протягом якого особи можуть перебувати на військовому обліку та призвані на військову службу (60 років).

Доказ про звернення позивача 11.05.2022 до медичного закладу (госпіталя) не підтверджує зарахування позивача у склад ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 ), оскільки дата 11.05.2022 не охоплюється періодом про який зазначає позивач у позові (02.03.2022 по 04.05.2022), а також відсутні підтвердження, що позивач був направлений командиром ВЧ НОМЕР_1 до медичного закладу.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, виплата якої передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки така виплачується, зокрема саме військовослужбовцям ЗСУ.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем-2 та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.07.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20.07.2023.

В повному обсязі постанова виготовлена 24.07.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова