Справа № 420/25000/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 02.07.2021 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити дії щодо переведення на пенсію за віком за Списком №1, перерахування та виплати ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах з 01.07.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він в серпні 2021 року вернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок його пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Водночас рішенням №13834-14307/Р-02/8-1500/21 йому було відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», посилаючись на недостатність стажу.

Разом з тим позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

07.02.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

08.04.2022 року через канцелярію суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що 29.06.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №2276 про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». При цьому заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Рішенням №20 від 02.07.2021 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії, та зазначено що загальний страховий стаж позивача становить 49 років 10 місяців 04 днів, пільговий стаж за списком №1 10 років 2 місяці 24 дні.

Водночас відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону №1058, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, обов`язковою умовою для застосування ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" є наявність у Позивача 15-річного стажу на підземних роботах за умови повного робочого дня під землею.

Проте, як вбачається з п. "6" розділу 2 Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 року №1173, посада "гірничий диспетчер" належить до робіт на поверхні. Тобто, робота на даній посаді не передбачає перебування протягом повного робочого дня під землею, що є обов`язковою умовою для застосування ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Відтак, законних підстав для проведення позивачу перерахунку із застосуванням ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" не має.

14.04.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до суду також надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований аналогічними твердженнями, як і відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповіді на відзив та заперечень на неї сторонами до суду не надавалось.

Ухвалою суду від 10.02.2022 року провадження у справі №420/25000/21 було зупинено та після виконання доручення Одеського окружного адміністративного суду пенсійним органом поновлено 29.05.2023 року.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

28.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про переведення на пенсію за віком за Списком №1.

Для призначення пенсії за віком за Списком №1 позивач надав наступні пільгові довідки:

1) №958 від 02.08.2016 року, видану відокремленим підрозділом «Шахта «Калинівська-Східна» державного підприємства «Макіїввугілля», з якої вбачається, що позивач працював:

у період з 01.11.2010 року по 10.10.2011 року (11 місяців 8 днів) за професією: гірничий диспетчер, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах (список №1 розділ 1 підрозділ 1г);

у період з 11.10.2011 року по 18.02.2013 року (1 рік 4 місяці 8 днів) за професією: начальник зміни, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах (список №1 розділ 1 підрозділ 1г);

у період з 19.02.2013 року по 26.02.2013 року (8 днів) за професією: виконуючий обов`язки заступника директора по охороні праці, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах (список №1 розділ 1 підрозділ 1г);

у період з 27.02.2013 року по 15.01.2014 року (10 місяців 20 днів) за професією: начальник зміни, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах (список №1 розділ 1 підрозділ 1г);

у період з 16.01.2014 року по 21.01.2014 року (6 днів) за професією: виконуючий обов`язки заступника головного інженеру по виробництву, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах;

у період з 22.01.2014 року по 17.10.2014 року (8 місяців, 25 днів) за професією: начальник зміни, дільниця управління, 50% та більше часу занятий на підземних роботах (список №1 розділ 1 підрозділ 1г).

2) №758 від 28.07.2016 року, видану РП «Донбасуглереструктуризація», з якої вбачається, що позивач працював в шахті 13-Біс ГХТ «Макеевуголь», а саме у період з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року (2 місяці 4 дні) виконував підземні роботи на дільниці №6, з повним робочим днем під землею, за посадою: підземний електрослюсар.

3) №759 від 28.07.2016 року, видану РП «Донбасуглереструктуризація», з якої вбачається, що позивач працював в шахті 13-Біс ГХТ «Макеевуголь», а саме:

у період з 06.08.1990 року по 27.09.1990 року (1 місяць 21 день) виконував підземні роботи на дільниці ЕМО, з повним робочим днем під землею, за посадою: підземний електрослюсар;

у період з 07.08.1991 року по 02.01.1995 року (3 роки 4 місяці 25 днів) виконував підземні роботи на дільниці ВТБ, з повним робочим днем під землею, за посадою: підземний робочий день (список №1 розділ 1 підрозділ 1010100б);

у період з 02.01.1995 року по 03.10.1995 року (9 місяців 1 день) виконував підземні роботи на дільниці УШТ, з повним робочим днем на поверхні, за посадою: гірський диспетчер;

у період з 03.10.1995 року по 03.02.1997 року (1 рік 4 місяці 1 день) виконував підземні роботи на дільниці ПР-3 №3, з повним робочим днем під землею, за посадою: підземний гірський майстер (список №1 розділ 1 підрозділ 1010100б);

у період з 30.11.1998 року по 29.10.2010 року (11 років, 10 місяців, 29 днів) виробнича служба, 50% та більше часу в рік занятий, посада: гірський диспетчер (список №1 розділ 1 підрозділ 1г).

Однак, рішенням №170520 від 05.09.2017 року Малиновського об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, посилаючись на недостатність стажу. При цьому Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м.Одесі не було взяло до уваги вищезазначені довідки, оскільки вони видані на територіях, які тимчасово не контролюються українською державою, органи державної влади, в тому числі, Пенсійного фонду України, не функціонують

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до суду в межах справи №420/1292/20.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 року по справі №420/1292/20 було визнано протиправним та скасовано рішення Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №170520 від 05.09.2017 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вирішити питання, щодо якого звернувся ОСОБА_1 у заяві №2911 від 28.08.2017 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

11.09.2020 року пенсійним органом було призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, починаючи з 28.08.2017 року.

В подальшому, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 29.06.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №2276 про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Водночас заява позивача за принципом екстериторіальності (відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1) була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №20 від 02.07.2021 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії та зазначено, що відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону №1058, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Також у рішенні вказано, що згідно матеріалів електронної справи позивача та доданих до заяви документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 49 років 10 місяців 04 днів, пільговий стаж за списком №1 10 років 2 місяці 24 дні.

Листом №13834-14307/Р-02/8-1500/21 від 12.08.2021 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області було повідомлено позивача про винесення рішення №20 від 02.07.2021 року про відмову у перерахунку пенсії відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду у справі №420/25000/21.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов позивача та відзиви відповідачів на нього, інші надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 року №345-VI, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно положенням ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, виходячи з положень наведених норм, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку №1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.01.2014 у справі №21-455а13, від 24.06.2014 у справі №21-236а14, від 20.01.2016 у справі №459/6146/13-а та Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №392/17/17, від 27.08.2020 у справі №442/3559/17.

Згідно з пунктом 1010100б підрозділу 1 розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 (який діяв до 16 січня 2003 року), та пунктом 1.1б підрозділу 1 розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 (який діяв до 03 серпня 2016 року), правом пільгового пенсійного забезпечення користуються керівники і спеціалісти підземних дільниць.

У відповідності до пункту 1010100г підрозділу 1 розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 (який діяв до 16 січня 2003 року), та пунктом 1.1г підрозділу 1 розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 (який діяв до 03 серпня 2016 року), правом пільгового пенсійного забезпечення користуються робітники, керівники, спеціалісти і службовці, зайняті на підземних роботах 50 процентів і більше робочого часу на рік (в обліковому періоді). До зазначених осіб, зокрема, віднесені (1010100г-21656) диспетчери гірничі, (1010100г-24043) начальники змін, (1010100г-22170) заступники (помічники) головних механіків, головних енергетиків.

Як вбачається із оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №20 від 02.07.2021 року позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії та в рішенні зазначено що відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80% його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до ст. 40 Закону №1058, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому відповідачем у рішенні вказано, що з матеріалів електронної справи позивача та доданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 49 років 10 місяців 04 днів, пільговий стаж за списком №1 10 років 2 місяці 24 дні.

Водночас зазначене рішення не містить жодної інформації конкретизації щодо пільгового стажу позивача, який був врахований позивачу при розгляді його заяви про перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а який не був врахований пенсійним органом, та з яких законодавчих підстав.

При цьому у листі від 12.08.2021 року №13834-14307/Р-02/8-1500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило позивача, що згідно ст.1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Водночас посада гірничого диспетчера не відноситься до професій, зайнятих повний робочий день під землею, а відноситься до працівників зайнятих на підземних роботах 50 в більше відсотків робочого часу, а тому не підпадає під дію ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, відповідач у листі від 12.08.2021 року №13834-14307/Р-02/8-1500/21 посилається на те, що довідки, що підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

При цьому вказаних доводів не було зазначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області в оскаржуваному рішенні №20 від 02.07.2021 року.

З листа від 12.08.2021 року №13834-14307/Р-02/8-1500/21 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області також не вбачається, які документи були враховані відповідачем при розгляді його заяви від червня 2021 року про перерахунок пенсії відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а які ні; які періоди його трудової діяльності були зараховані до пільгового стажу позивача , а які ні, та за яких підстав.

Суд зауважує, що правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Натомість, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №20 від 02.07.2021 року не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акту, та породжує його неоднозначне трактування.

Суд також звертає увагу сторін на те, що відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №20 від 02.07.2021 року є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас суд зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/25000/21 суд вважає необхідним для захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 року №2276 про перерахунок пенсії відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», із врахування висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 08.09.2021 року.

Враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги ОСОБА_1 суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 908,00 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 205, 241-246, 251, 255, 258, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №20 від 02.07.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 року №2276 про перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», із врахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький