Справа № 400/2914/20
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2023-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 р. № 400/2914/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:П`ятнадцята кадрова комісія Офісу Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15,Київ,01011, Офіс Генерального прокурора, вул. Різницька, 13/15,Київ,01011, Миколаївська обласна прокуратура, вул. Спаська, 28,Миколаїв,54030,

про:визнання протиправними та скасування рішення від 01.07.2020 № 1н, наказу від 19.08.2020 № 792к; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі по тексту Відповідач 1, атестаційна комісія), Офісу Генерального прокурора (далі по тексту Відповідач 2), Миколаївської обласної прокуратури (далі по тексту Відповідач 3) з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення № 1н від 01 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації; визнання протиправним та скасування наказу № 792к від 19 серпня 2020 року «Про звільнення з посади та органів прокуратури»; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року позов задоволено:

- Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 01.07.2020 року № 1н про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

- Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Миколаївської області від 19.08.2020 року № 792к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 31.08.2020 року.

- Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Миколаївської обласної прокуратури з 01.09.2020 року.

- Стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 року по 30.09.2020 року в сумі 28 848,60 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок вісім гривень 60 копійок).

- Стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 01.10.2020 року по 27.01.2021 року в сумі 106 215,30 грн. (сто шість тисяч двісті п`ятнадцять гривень 30 копійок).

Рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 28 848,60 грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок вісім гривень 60 копійок) у межах загальної суми стягнення 135 063,90 грн. (сто тридцять п`ять тисяч шістдесят три гривні 90 копійок) допущено до негайного виконання.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року змінено, а саме:

«Абзац четвертий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Миколаївської області з 01 вересня 2020 року.». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями першої та апеляційної інстанцій, Миколаївська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора подали до Верховного Суду касаційні скарги.

23.03.2023 року Верховним Судом у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду розглянуті касаційні скарги Миколаївської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, та прийнято Постанову, якою Касаційні скарги Миколаївської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі № 400/2914/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

При розгляді справи, суд касаційної інстанції у постанові від 23.03.2023 року зазначив: «Підсумовуючи колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування у цій частині, та не дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 17 листопада 2022 року у справі № 640/16131/20.

Виходячи із суті спірних правовідносин у цій справі, суди повинні під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, витребувати та дослідити декларації позивача за 2014-2019 роки, відомості з яких стали підставою для висновку про невідповідність позивача вимогам доброчесності; дослідити пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо фактів встановлених комісією під час проведення співбесіди та з`ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення кадрової комісії.

Також Верховний Суд звертає увагу судів першої та апеляційної інстанцій на необхідності перевірки оскаржуваного рішення кадрової комісії щодо кожного з аргументів комісії, які лягли в основу висновку про порушення прокурором вимог доброчесності.»

17.04.2023 року Ухвалою суду справу прийнято до свого провадження суддею Лісовською Н.В. та призначено до розгляду в загальному провадженні. Цією ж Ухвалою судом у Відповідача 1 витребувано документи на підтвердження наданих ним раніше пояснень щодо розбіжностей, встановлених кадровою комісією під час проведення співбесіди (т. 4 а. с. 122-123).

16.05.2023 року від Миколаївської обласної прокуратури (Відповідач 3) надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги Відповідач 3 не визнає, вважає, що у межах спірних правовідносин суб`єктами владних повноважень не порушено процедуру проведення атестації позивача та процедуру його звільнення зі служби. При цьому, непроходження процедури атестації прокурором ОСОБА_1. є єдиною та достатньою підставою його звільнення, яка зазначена в оскаржуваному наказі про звільнення. Також кадрова комісія, як колегіальний орган, що спеціально уповноважений на проведення атестації працівників прокуратори, має дискреційні повноваження на прийняття своїх рішень. Відповідач 3 наголошує, що під час проведення атестації позивача кадровою комісією обґрунтовано викладено сумніви у його доброчесності. Миколаївська обласна прокуратура просить суд відмовити в задоволенні позову (т. 4 а. с. 131-139).

23.05.2023 року від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де він зазначає, що викладені комісією, на її думку, «обґрунтовані сумніви в доброчесності Позивача» за результатами останнього етапу атестації - співбесіди зводяться до майнового питання: як отриманий Позивачем та членами його сім`ї дохід у 2014-2019 роках, який дозволив здійснити витрати на придбання двох автомобілів. Як наголошує Верховний Суд у своїй постанові, в матеріалах атестації (що надані відповідачем до суду) відсутні декларації Позивача за період з 2014 по 2019 роки, що завадило судам дослідити ці матеріали та прийти обґрунтованого висновку про можливість та/або неможливість здійснити придбання двох автомобілів. Водночас, представник позивача наголошує, що Позивач не придбавав автомобілі, та ніколи не був їх власником, авто були придбані його батьком - ОСОБА_2 , який проживав весь цей час окремо та не був членом сім`ї Позивача в розумінні антикорупційного законодавства (роз`яснень НАЗК). Всі ці питання були висвітлені Позивачем під час надання письмових пояснень Атестаційній комісії, але не були прийняті до уваги, що призвело до нерозсудливих, не обґрунтованих, хибних висновків про доброчесність Позивача. Представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі (т. 4 а. с. 1670-167).

15.06.2023 року від представника Офісу Генерального прокурора (Відповідач 2) надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що при прийнятті рішення кадровою комісією порушень процедури проходження атестації не було. При поданні заяви про намір проходження атестації Позивачем надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено відповідно до вимог п. п. 2 п. 19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ. Така згода є усвідомленням наслідків неуспішного проходження атестації. На третьому етапі атестації - «співбесіда» у комісії виникли сумніви у доброчесності прокурора ОСОБА_1 . Висновки, до яких дійшла атестаційна комісія під час співбесіди, є виключно дискреційним повноваженням атестаційної комісії. Слід зазначити, що пояснення Позивача, надані на вимогу кадрової комісії, були прийняті до уваги комісією, розглянуті, цим поясненням було надану відповідну оцінку, але під час співбесіди з прокурором ОСОБА_1 у членів комісії виникли обґрунтовані сумніви щодо достеменності доводів позивача, які стосуються походження коштів на придбання двох автомобілів його батьком пенсіонером. Окрім того, вартість придбаного автомобіля, яку зазначав Позивач у своїх поясненнях, у шість разів була занижена фактичної ринкової вартості придбаної автівки, навіть на час проходження атестації. Відповідач 2 вважає, що висновки, до яких прийшла атестаційна комісія під час проведення співбесіди з Позивачем, є виключно дискреційними повноваженнями цієї комісії та Суд не може надавати власну оцінку висновкам атестаційної комісії, оскільки такі висновки є особистим переконанням членів комісії. А відтак, суд не має повноважень здійснювати переоцінку поведінки прокурора щодо дотримання ним правил професійної етики та доброчесності, суд не може встановлювати рівень професійної компетенції прокурора, який проходить атестацію, такі повноваження є виключно дискреційними повноваженнями атестаційної комісії. Представник Відповідача 2 вважає, що позов є необґрунтованим та не належить задоволенню, просить суд відмовити в задоволенні позову (т. 4 а. с. 217-241).

10.07.2023 року від Представника Миколаївської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення та запитувані судом документи (наказ № 3к від 05.01.2022 року про поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду, Наказ № 22к від 12.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за власним бажанням та декларація ОСОБА_1 за 2014 рік).

12.07.2023 року від Позивача на адресу суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій технічних паспортів на автомобілі Mitsubishi та Mazda 6, та договір купівлі продажу автомобіля Mitsubishi від 23.11.2018 року.

Сторонами до суду подані клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

З`ясував позицію сторін, дослідив письмові докази, що містяться у справі, судом встановлено:

З грудня 2005 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури, з січня 2016 року обіймав посаду заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області.

25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX, відповідно до якого усі працівники органів прокуратури підлягають проходженню атестації на підставі Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 03.10.2019 року №221.

На виконання пункту 10 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" позивачем подано Генеральному прокурору письмову заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

02 березня 2020 року позивач успішно пройшов перший та другий етапи атестації, у зв`язку з чим був допущений до третього етапу - проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

09 червня 2020 року від членів комісії ОСОБА_1 отримав пропозицію подати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації, а 12 червня 2020 року ОСОБА_1 подав до Комісії пояснення та скановані копії документів (т. 1 а. с. 165-169, 170-197).

За наслідком проходження співбесіди комісією прийнято рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

В рішенні від 01 липня 2020 № 1н «Про неуспішне проходження прокурором атестації» вказано, що комісія дійшла висновку про наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам доброчесності.

На підставі рішення від 19 серпня 2020 року виконуючим обов`язки прокурора Миколаївської області видано наказ № 792к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31 серпня 2020 року.

Вважаючи протиправними рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 1н від 01.07.2020 року та наказ прокуратури Миколаївської області від 19.08.2020 року № 792к про звільнення з посади, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року, яке змінено в мотивувальній частині, а решта залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, Рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 1н від 01.07.2020 року та наказ прокуратури Миколаївської області від 19.08.2020 року № 792к про звільнення з посади скасовані, Позивача поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

05.01.2022 року, на виконання рішення суду, Наказом № 3 к виконуючий обов`язки керівника обласної прокуратури Миколаївської області скасував Наказ № 792к від 19.08.2020 року та понов Позивача на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області (т. 5 а. с. 4).

В матеріалах справи містяться повернуті до суду виконавчі листи з відміткою Держказначейства «виконані», що свідчить про повне виконання рішення суду в частині сплати Позивачеві присуджених сум за час вимушеного прогулу (т. 4 а. с. 117, 119).

12.01.2022 року керівником обласної прокуратури Миколаївської області винесено наказ № 22к від 12.01.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з поданням заяви за власним бажанням (п. 7 ч. 1ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру») (т. 5 а. с. 5).

На вимогу Верховного Суду, судом витребувані у Відповідача декларації ОСОБА_1 з 2014 по 2019 року, а також в матеріалах справи містяться пояснення Позивача з додатками, які він надавав атестаційній комісії, також Позивачем надані додаткові документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на автомобілі Mitsubishi та Mazda 6 (т. 2 а. с. 165-197, т. 4 а. с. 172-215, т. 5 а. с. 6-14, 17-19).

З аналізу вище перелічених письмових доказів, судом зроблені наступні висновки:

Відповідно до декларацій Позивача (за 2014-2019 роки) встановлено, що батько позивача ОСОБА_3 за цей час не декларувався суб`єктом декларування, як член родини позивача та/або особа, з якою спільно проживав Позивач, у розумінні антикорупційного законодавства.

Так, відповідно до роз`яснень НАЗК від 29.12.2021 №11 членами сім`ї суб`єкта декларування (ст. 1 Закону, примітка до ст. 46 Закону) є:

1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом декларування (чоловік / дружина) станом на останній день звітного періоду, - незалежно від спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;

2) діти суб`єкта декларування до досягнення ними повноліття, незалежно від їх спільного проживання із суб`єктом декларування упродовж звітного періоду;

3) будь-які особи, які станом на останній день звітного періоду або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації: спільно проживали; були пов`язані спільним побутом; мали взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування, але не перебували у шлюбі.

Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних вище ознак, для цілей декларування не вважаються членами сім`ї суб`єкта декларування (наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують (користуються) житло, проживають в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо).

Ані під час співбесіди, ані під час судового розгляду Відповідачами не надано доказів, що батько Позивача - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) мав би бути задекларований як член сім`ї позивача та/або особа, з якою спільно проживав позивач у період з червня 2013 року по грудень 2019 року.

Матеріали справи свідчать, що комісією під час співбесіди був досліджений дохід Батька Позивача (пенсійні виплати з листопада 2007 року по 2020 рік, отримання заробітної плати з 1998 року по 2020 рік) також були досліджені видатки Батька Позивача (придбання в 2012 році автомобіля Mitsubishi 2010 року випуску, вартістю 128400 грн; придбання квартири площею 32,1 кв.м у 2015 році вартістю 146 200 грн; придбання в 2018 році автомобіля Mazda 6 2013 року випуску вартістю 40 000 грн).

Після отримання Пояснень від Позивача та проведення співбесіди, єдине питання, яке виникало у атестаційної комісії, та яке викликало сумніви в доброчесності прокурора ОСОБА_1., це низька вартість (40 000 грн) автомобіля Mazda 6 2013 року випуску. Саме таке формулювання було зазначено в оскаржуваному Рішенні №1 від 01.07.2020 року (т. 1 а. с. 160-161).

В матеріалах справи міститься договір комісії та договір купівлі-продажу № 3299/04/2018 від 18.04.2018 року на придбання ОСОБА_3 автомобіля Mazda 6 2013 року випуску за 40 000 грн (т. 1 а. с. 194-195, 196-197).

Суд зауважує, що договір купівлі продажу авто укладався у м. Луцьку батьком Позивача та покупцем, без участі позивача. Ціна договору була узгоджена сторонами договору та їх особисте волевиявлення. Окрім того, атестаційною комісією не встановлено технічний стан придбаного автомобіля, який на час придбання був вживаним та перебував 5 років в експлуатації та/або інші показники, які можуть впливати на формування вартості вживаного авто.

В оскаржуваному Рішенні атестаційної комісії зазначено, що «з пояснень прокурора на співбесіді вбачається, що він намагався приховати дійсні обставини придбання та користування автомобілями Mitsubishi 2010 року випуску та Mazda 6 2013 року випуску», при цьому ніяких додаткових питань щодо обставин придбання автівок у членів атестаційної комісії до прокурора не виникало. Відповідачами у своїх запереченнях проти позову не зазначено жодної інформації, яка б свідчила про обставини придбання автівок батьком прокурора, які б свідчили про недоброчесність саме Позивача.

Суд вважає за потрібне звернути увагу, що атестаційною комісією були досліджені майнові статки батька Позивача в період з 1998 по 2020 рік та при цьому атестаційної комісією не взято до уваги, що батько до 2018 року перебував у шлюбі та статки (та/або заощадження) матері Позивача не були взяті до уваги. Окрім того, атестаційною комісією не поставлена під сумнів фінансова спроможність придбання батьком Позивача майна.

Для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Для цього графік проведення співбесід із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, його посади, заздалегідь оприлюднюється на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора.

Кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача з посади прокурора прокуратури Миколаївської області на підставі оскаржуваного Рішення атестаційної комісії.

Між тим, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено вище.

Оскільки предметом атестації прокурорів є оцінка професійної компетентності, професійної етики та доброчесності прокурора, а рішення про неуспішне проходження прокурором атестації приймається кадровою комісією саме з підстав невідповідності, на думку комісії, прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, суд приходить до висновку, що доводи відповідачів про те, що суд не має повноважень оцінювати рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації по суті - є безпідставними. Така позиція відповідачів свідчить, що рішення атестаційної комісії є остаточним та не належить оскарженню, що суперечить принципам адміністративного судочинства та нівелює конституційні права на судовий захист особи, відносно якої прийнято рішення атестаційною комісією.

Крім того, перевірка правомірності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень не вважатиметься втручанням у дискреційні повноваження суб`єктів владних повноважень. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 120/3458/20).

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення кадрової комісії та не заперечується сторонами у справі, позивач успішно пройшов перших два етапи атестації та був допущений до співбесіди.

Перед проведенням співбесіди з позивачем, на пропозицію кадрової комісії, позивач надав письмові пояснення та докази у відповідь на запитання, що виникли у членів комісії у зв`язку з проведенням атестації.

Аналіз оскаржуваного рішення кадрової комісії свідчить про те, що підставою для прийняття рішення про не проходження позивачем атестації стали висновки комісії про його невідповідність вимогам доброчесності, які, у свою чергу, обґрунтовуються сумнівами членів комісії щодо правомірності користування позивачем майном (транспортними засобами) третіх осіб.

В даному випадку, оскаржуване рішення в цій частині зводиться до констатації фактів існування у власності пов`язаних з позивачем осіб транспортних засобів, якими у певні періоди часу користувався позивач.

При цьому, комісія вважає, що зазначена вартість таких транспортних засобів є нижче ринкової.

Слід зазначити, що користування майном інших осіб, за наявності їхньої згоди, чинним законодавством не заборонено, та Позивачем право користування було задекларовано в деклараціях, що спростовує викладені в оскаржуваному Рішенні твердження Комісії про те, що «що він намагався приховати дійсні обставини придбання та користування автомобілями».

Кадрова комісія, вважаючи що дії позивача суперечать вимогам доброчесності, була зобов`язана належним чином обґрунтувати відповідні висновки та з посиланням на конкретні докази та обставини пояснити, в чому саме полягає допущене позивачем (а не третіми особами) порушення.

Проте, оскаржуване рішення ніякого обґрунтування не містить, кадрова комісія обмежилася загальними посиланням на наявність сумнівів щодо доброчесності позивача.

Слід зазначити, що функції перевірки повноти та правильності декларування відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про запобігання корупції» покладено на Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).

Повноваження стосовно здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, незалежно від посади, яку займає така особа, віднесено до виключної компетенції НАЗК і тому вони можуть бути реалізовані в порядку, визначеному у ЗУ «Про запобігання корупції».

При цьому, рішення кадрової комісії про невідповідність вартості задекларованого майна позивача його задекларованим прибуткам прийнято без відповідних висновків НАЗК.

Суд вважає за потрібне звернути увагу на те, що в оскаржуваному Рішенні атестаційною комісією взагалі не зазначено, якій саме вимозі (або критерію) доброчесності не відповідає ОСОБА_1 .

Суд приходить до висновку, що зазначені висновки кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності в частині користування майном третіх осіб є необґрунтованими, суб`єктивними і такими, що зроблені винятково на підставі припущень (відчуттів, вражень) та за відсутності будь-яких належних доказів, які б окремо або в сукупності свідчили про порушення позивачем вимог законодавства у сфері запобігання корупції, зокрема щодо відповідності витрат і майна прокурора та членів його сім`ї задекларованим доходам, декларування ним недостовірних відомостей, наявності ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості набутих активів, невідповідність вимогам професійної компетентності та/або професійної етики та доброчесності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Рішення № 1 від 01.07.2020 року П`ятнадцятої атестаційної комісії є протиправним та належить скасуванню.

Слід звернути увагу, що в межах справи, що розглядається, Позивачем заявлені позовні вимоги щодо скасування Наказу № 792к від 19.08.2020 року «Про звільнення», поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а. с. 222-225).

Через тривалий судовий розгляд справи та з урахуванням процесуальних особливостей розгляду справ про поновлення на посаді, після прийняття рішення Миколаївським окружним адміністративним судом 27.01.2021 року та П`ятим апеляційним адміністративним судом від 07.07.2021 року, Миколаївською обласною прокуратурою рішення судів в частині скасування Наказу «Про звільнення», поновлення на посаді Позивача та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу були виконані в повному обсязі.

Так, 05.01.2022 року Наказом № 3 к Виконуючий обов`язки керівника обласної прокуратури Миколаївської області скасував оскаржуваний Наказ № 792к від 19.08.2020 року та поновив Позивач на посаді заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області (т. 5 а. с. 4).

В матеріалах справи містяться повернуті до суду виконавчі листи з відміткою Держказначейства «виконані», що свідчить про повне виконання рішення суду в частині сплати Позивачеві присуджених сум за час вимушеного прогулу (т. 4 а. с. 117, 119).

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладені обставини, провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу № 792к від 19 серпня 2020 року «Про звільнення з посади та органів прокуратури»; поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належить закрити.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011), Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 00034051), Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 02910048) про визнання протиправним та скасування рішення № 1н від 01 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасування рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 1н від 01 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25.07.2023 р.

Суддя Н. В. Лісовська