Справа № 320/18186/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року Справа №320/18186/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Будпостач" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне підприємство "Будпостач" (далі позивач, ПП «Будпостач», підприємство) із позовом до Тернопільської митниці (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 25.01.2023 № UA 403030/2023/000002/1 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним під час проходження процедури митного оформлення товарів було надано відповідачу документально підтверджені дані про ціну договору. Вказані документі не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товару, проте митницею, протиправно було застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів та необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів, яке підлягає скасуванню.

26.05.2023, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому наполягає на законності та обґрунтованості спірного рішення, вимоги до заявлення митної вартості товарів, подання до такої підтверджуючих документів визначені ст. 52 та ст. 53 МК України, при цьому за наявності встановлених розбіжностей, ч. 3 ст. 52 МК України передбачає подання до митного органу на його вимогу додаткових документів. Контроль та право упевнюватись у достовірності або точності заяви, документа чи розрахунку поданих для цілей визначення митної вартості передбачено ст. 54 МК України. Отримавши від позивача МД №23UA02U5 від 23.01.2023 на товар шурупи по дереву та перелік документів, визначених у МД, митницею встановлено, що числове значення заявленої декларантом митної вартості документально не підтверджено та декларантом не надано у повному обсязі відомості щодо усіх обов`язкових складових митної вартості, контролюючим органом за допомогою спрацьованої програми АСАУР системи аналізу та управління ризиками, відповідно встановлено необхідність контролю визначення митної вартості товарів, витребування додаткових документів. Відповідачем встановлено розбіжності в частині адреси відправника, в електронному інвойсі відсутність артикулу товару DIN7505, що міститься в товаро-супровідних документах в інвойсі, прайс-листі, комерційній пропозиції та в рахунку фактурі про транспортні витрати допущено помилку з USD в гривні, чим порушено ч.2.2 ст. 52, ч. 2 ст. 53, ч 2 ст. 58 МК України у зв`язку з чим застосування основного методу визначення митної вартості товару є неможливим. Митний орган визначив митну вартість товарів за резервним методом, за наявною у митниці ціновою інформацією щодо товарів з подібними характеристиками на Товар №1 на рівні 1,94 дол.США/кг та в результаті проведеної консультації, шляхом послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів, останню визначено за резервним методом за відомостями взятими згідно ЕМД від 26.10.2022 № UA209190/2022/044859, дії митниці свідчать про їх правомірність та законність прийнятого спірного рішення, просить в задоволенні позову відмовити.

Позивачем у поданій до суду відповіді на відзив, підприємство наполягає на позовних вимогах з підстав викладених у позові, наполягає, що митний орган протиправно, застосовуючи згенеровані системою управління ризиками як форму митного контролю, вказав таку підставу для витребування від декларанта додаткові документи, оскільки такі підстави для витребування визначені ч. 3 ст. 53 МК України та в електронному повідомленні не було чітко вказано про те, які документи та на спростування чи підтвердження яких відомостей має подати декларант до контролюючого органу. Також зазначив, що артикул товарів DIN7505 міститься в інвойсі, прайс-листі та комерційній пропозиції, що надавались до митного органу, що відповідно спростовує твердження про відсутність визначення товару, що поставлявся. Щодо допущеної помилки під час обрахунку з долару США на гривні вартості транспортних витрат, зауважив, що допущена помилка становить в різниці на 98 копійок та згідно довідки ТОВ «Меркс Україна ЛТД» №18 витрати становлять саме 149 421,85 грн. та 3 283,83 дол. США, відповідно до рахунку фактури № долари переведені у гривні по курсу 36,93100, а у графі 28 спірного рішення відповідачем неправомірно застосовано курс валют 36,5686, що є нижчим від застосованого в рахунку фактурі. Позивач наполягає та вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

24.07.2023, ухвалою суду відмовлено в клопотанні відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, встановивши позицію позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23 червня 2017 року між позивачем (покупець) та компанією CHINFAST CO., LTD (Китай) (продавець) було укладено контракт №924, відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує товари (кріплення) в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

24 лютого 2020 року для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією ТОВ «Меркс Україна Лтд» (далі перевізник) договір транспортного експедирування №UA00072711.

06 січня 2022 року продавець надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів та дві проформи інвойси №22CF01-028ВUD та №22CF01-030ВUD для оплати товарів на загальну суму 61 176,2 дол.США.

14 січня 2022 року на підставі контракту №924 підприємство платіжним дорученням №27 перерахувало продавцю кошти, як передоплату за товар, в розмірі 25 288,34 доларів США.

14 лютого 2022 року для перевезення товарів до України позивач уклав з компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник) договір №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

19 жовтня 2022 року продавець виписав позивачу комерційну пропозицію комерційний інвойс №22CF14078 для оплати відвантаження товару на загальну суму 58 507,49 доларів США з урахуванням знижки на 1 156,36 дол.США та пакувальний аркуш.

25 листопада 2022 року на товари, що вказані в інвойсі був виписаний сертифікат походження №22С3304А0465/01129.

02 грудня 2022 року продавець передав товари перевізнику та отримав як підтвердження щодо передачі товару коносамент № 222577367.

22 грудня 2022 року на підставі контракту №924 позивач платіжним дорученням № 869 перерахував продавцю кошти в розмірі 87 117,47 доларів США.

29 грудня для оплати транспортних та експедиційних послуг позивачу були виписані рахунки фактури (інвойси): ТОВ «МЕРКС Україна Лтд» № та Maersk A/S (Данія) №.

10 січня 2023 року для оплати позивачем транспортних послуг компанія Maersk A/S (Данія) також було виписано інвойс №.

11 січня 2023 року для підтвердження витрат по транспортуванню товару та відсутності страхування товару, експедитор ТОВ «МЕРКС Україна Лтд» виписано довідку для позивача про транспортні витрати №18.

13 січня 2023 року позивач платіжним дорученням в іноземній валюті №44 перерахував кошти на рахунок перевізника компанія Maersk A/S (Данія) в розмірі 62 923,89 дол.США. Відомості про оплату підтверджені листом АТ «Сенс банк» від 23.01.2023 № 2952-17.3/2023.

Згідно залізничних накладних УМВС від 13.01.2023 № та від 14.01.2023 № товари доставлені до Тернопільської митниці.

23 січня 2023 року позивач підготував до митного органу листа про відомості, щодо оплати товарів, зазначеному в комерційному інвойсі від 19.10.2022 №22CF14078 та про те, що товари не страхувались.

23 січня 2023 року Приватне підприємство «Будпостач» подало до Тернопільської митниці митну декларацію №23UA02U5 для митного оформлення товарів, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 зазначив загальну суму за рахунком 58 507,49 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №23UA02U5 декларант додав документи, вказані у графі 44 митної декларації, а саме:

- Договір від 23.06.2017 №924 між продавцем та покупцем з додатковими угодами до нього;

- Комерційний інвойс від 19.10.2022 №22CF14078;

- Прайс лист продавця від 06.01.2022 щодо ціни товарів;

- Комерційна пропозиція продавця від 19.10.2022 щодо ціни товарів;

- Пакувальний аркуш до інвойс від 19.10.2022 №22CF14078;

- Платіжне доручення в іноземній валюті від 14.01.2022 №27 про перерахування на рахунок продавця коштів за товари;

- Платіжне доручення від 22.12.2022 №869 про перерахування на рахунок продавця коштів за товари;

- Сертифікат походження товару №22С3304А0465/01129 від 5.11.2022;

- Договір транспортного експедирування №UA00072711 від 24.02.2020 між ПП «Будпостач» та ТОВ «Меркс України ЛТД»;

- Договір №UA00072649 від 14.02.2022 для перевезення товарів до України між ПП «Будпостач» та компанією Maersk A/S (Данія) (далі перевізник);

- Коносамент від 02.12.2022 № про прийняття товарів для перевезення;

- Рахунки - фактури (інвойси) від 29.12.2022 ТОВ «Меркс України Лтд» № та компанія Maersk A/S (Данія) № для оплати позивачем транспортних та експедиційних послуг;

- Довідка ТОВ «Меркс України Лтд» №18 від 11.01.2023 про вартість транспортних послуг;

- Залізничні накладні УМВС від 13.01.2023 № та від 14.01.2023 № щодо доставки товарів до Тернопільської митниці;

- Лист позивача від 23.01.2023 до відповідача про оплату товарів та страхування;

- Виписки з бухгалтерської документації ПП «Будпостач» - видаткові накладні про реалізацію ідентичних товарів в Україні;

- Відомості з мережі Інтернет щодо ціни ідентичних товарів на ринка у Китаї.

23 січня 2023 року відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №845863, у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи: транспортні перевізні документи, якщо здійснювалось страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.

24 січня 2023 року позивач направив відповідачу листа №М471/23-1, до якого додав:

- Платіжне доручення від 13.01.2023 №44 про оплату транспортних послуг;

- Довідку «Сенс банку» від 23.01.2023 про оплату транспортних послуг», та вказав про незгоду щодо витребування вказаних в повідомленні документів.

25 січня 2023 року Тернопільська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA403030/2023/000002/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів шурупи по дереву (в асортименті) за резервним методом на рівні 1,94 дол США/кг. За основу взято ЕМД від 26.12.2022 №UA209190/2022/044859.

Як вбачається зі змісту гр.33 оскаржуваного рішення, митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; - копію митної декларації країни відправлення.

Встановлено, що в поданій до митного органу митній декларації встановлено розбіжність в частині адреси відправника, а саме, заявлено 15ТН FLOOR OF LANDMARK PLASA, NO. 1238 HONGXING ROAD, JIAXING, ZHEJIANG, CHINA, а відповідно до доповнення №6 від 01.10.2021 до контракту №924 від 23.06.2017 адреса повинна бути The 32nd Floor of JiaNanMeiDi Plaza, №1888 Zuili Road, Nanhu District, Jiaxing, Zhejiang, China 314051.

В електронному інвойсі та гр. 31 МД не зазначено артикул товару DIN7505, який вказано в товаро супровідних документах, а саме в інвойсі, прайс-листі, комерційній пропозиції.

В рахунку фактурі про транспортні витрати від 29.12.2022 № при перерахунку USD в гривні допущено помилку, а саме (1483*2) *36,9310=109 537,35 грн., та(540*)*36,9310=39 885,48 грн., що в сумі = 149 422,83 грн.

За результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано наступну митну формальність за кодом « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів» та додатково інспектором» 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Відповідач вказує про проведену консультацію з декларантом, надіслання електронного повідомлення від 23.01.2023, отримання листа від позивача від 24.01.2023 №М471/23-1 та повідомлення про неможливість надати додаткові документи.

Також, 25 січня 2023 року Тернопільська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA403030/2023/000039.

Незгода позивача із прийнятими рішеннями зумовила його звернення до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході; торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який; можна визначити.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно з п. 34-1 ч. 1 статті 4 Митного Кодексу України (далі - МК України), органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 статті 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. (ч.ч. 8, 9 статті 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 4 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

- виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

- довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

- розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1 та 2 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс (ч. 3 статті 54 МК України).

Відповідно до ч. 12 статті 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Згідно з ч. 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів (ч. 7 статті 55 МК України).

Згідно з ч. 8 вказаної статті МК України, протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 9 статті 55 МК України, у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару викладена Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 826/27058/15, у постанові від 21.02.2020 у справі №813/1229/16, у постанові від 27.01.2022 у справі №200/6431/20-а, у постанові від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України, а саме статтею 53, заборонено, що узгоджується із висновками Верховного Суду викладені у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16.

Водночас, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року у справі № 815/5791/17.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, в силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Статтею 55 Митного кодексу встановлено порядок коригування митної вартості товарів.

Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення, обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивача. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Щодо вказаного в повідомленні відповідача про витребування додаткових документів, суд зауважує, що до митної декларації ПП «Будпостач» були надані платіжні доручення в іноземній валюті від 14.01.2022 №27 про перерахування продавцю 25 288,34 доларів США, від 22.12.2022 №869 про перерахування продавцю 87 117,47 доларів США, лист позивача від 23.01.2023, в якому вказано про оплату товарів та про відсутність обставин страхування товару.

Враховуючи п. 9 Висновку Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятих до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2, визначено, що «Ситуація, коли сума коштів, зазначена в платіжному дорученні з оплати за оцінюваний товар, не відповідає ціні цього товару, зазначеній в інших документах, доданих до вантажної митної декларації, не є підставою для твердження про розбіжність у документах, а тому для сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів».

Митному органу було надано позивачем лист від 3.01.2023, в якому вказано про обставини відсутності страхування, надано також було до митної декларації довідку №18 від 11.01.2023 ТОВ «Меркс Україна ЛТД» де не вбачаються відомості про страхування товару, відповідно, суд зауважує, що такі документи надаються до митного органу в разі саме наявності обставин страхування придбаного товару, що кореспондується із положеннями п. 3 статті 53 МК України та враховуючи при цьому п. 5 вказаних Висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, взятих до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2 «якщо за твердженням декларанта страхування не здійснювалось, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен лише підтвердити ті факти, які пов`язані з витратами, які на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалось (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту».

Витребування решти документів, вказаних в повідомленні, є правомірними діями контролюючого органу лише в разі наявності на те підстав, обставин визначених у ч. 3 ст. 53 МК України.

За обставинами по справі вбачається, що позивач не заперечує наявність встановленої розбіжності в адресі продавця, вказаній в митній декларації та у доповненні № 6 до контракту, а саме заявлено 15ТН FLOOR OF LANDMARK PLASA, NO. 1238 HONGXING ROAD, JIAXING, ZHEJIANG, CHINA, а відповідно до доповнення №6 від 01.10.2021 до контракту №924 від 23.06.2017 адреса повинна бути The 32nd Floor of JiaNanMeiDi Plaza, №1888 Zuili Road, Nanhu District, Jiaxing, Zhejiang, China 314051, та суд зауважує, та погоджується із позивачем, що такі розбіжності не свідчать про наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України, для витребування додаткових документів, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив саме на правильність визначення митної вартості товарів, наявні ознаки підробки або документи не містять всіх відомостей, що підтверджують відповідні числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно доповнення № 6 до контракту від 23.06.2017 №924 внесено зміни до адреси продавця та в митній декларації позивача вказано стару адресу продавця. Суд наголошує, що такі розбіжності не впливають на митну вартість товарів, є допущеною механічною помилкою декларанта, яка має бути уточнена на місці перевірки митним органом митної декларації та як встановлено судом у своєму повідомленні, митним органом не було конкретизовано та не вказано про які саме розбіжності та які відомості має підтвердити чи конкретизувати декларант.

Стосовно не вказаного в електронному інвойсі та в гр. 31 МД артикулу товару DIN7505, який вказаний в товаро-супровідних документах інвойсі, прайс-листі, комерційній пропозиції, суд зазначає, що відсутність таких відомостей свідчать про неповноту відомостей про товари, які декларант декларує відповідно в митній декларації та зазначені обставини не є підставою стверджувати про неправдивість відомостей про товари, не свідчать про необхідність застосування ч. 3 ст. 53 МК України для витребування додаткових документів через встановлення розбіжностей, ознаки підробки або відсутність відомостей, що не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Враховуючи при цьому, що самим митним органом вказаний артикул товарів встановлено та не заперечується шурупи по дереву: шурупи універсальні, головка потай, PZ, покриття жовтий цинк, фасовані, відповідно суд зазначає, що відсутність назви артикулу товарів в окремих документах ще не свідчить про заниження ціни митної вартості товарів.

Відповідач вказує в спірному рішенні про те, що в рахунку фактурі про транспортні витрати від 29.12.2022 № при перерахунку USD в гривні допущено помилку, а саме (1483*2) *36,9310=109 537,35 грн., та(540*)*36,9310=39 885,48 грн., що в сумі = 149 422,83 грн., враховуючи вищезазначене, суд зауважує, що у своєму повідомленні митний орган не вказав про такі обставини задля можливості декларантом надати усі необхідні документи для підтвердження, спростування чи надання додаткових доказів та пояснень щодо обставин обрахунку вартості товару.

Суд погоджується із позивачем, що в рахунку фактурі ТОВ «Мерк Україна ЛТД» від 29.12.2022 № транспортні витрати вказані в розмірі 149 421,85 грн., що на 98 копійок менше, за визначений митним органом розмір (149 422,83 грн.), при цьому згідно з довідкою №18 про транспортні витрати загальна вартість витрат склала 149 421,85 грн. та 3 283,83 дол. США. В рахунку фактурі № долари переведені по курсу 36,93100, а у графі 28 спірного рішення у справі, відповідачем враховано та застосовано курс валют 36,5686 дол. США, що є нижчим від застосованого в рахунку фактурі, позивач відповідно показав завищені транспортні витрати, та посилання відповідача на вказану різницю при загальній сумі задекларованих витрат свідчить про те, що митний орган не довів належними та достатніми доказами, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі що невірно визначено митну вартість товарів, відтак згідно ч. 7 ст. 54 МК України заявлена декларантом митна вартість товарі вважається визнаною автоматично.

Відповідно, щодо відомостей у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA403030/2023/000002/1 про те, що «на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару: транспортних перевізних документів, якщо здійснювалося страхування, - страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару; - копію митної декларації країни відправлення, такі твердження не знайшли свого обґрунтування за наслідками вирішення спірних правовідносин судом.

Отже, зазначені відповідачем обставини не свідчать про наявність розбіжностей, що впливають на митну вартість та наявність підстав для витребування додаткових документів.

За встановленими обставинами по справі суд зазначає, що відповідачем не доведено проведення із декларантом консультацій з приводу правильності визначення митної вартості товарів та зауважує для позивача, що не проведення консультації чи її проведення не впливає на порядок визначення митним органом розбіжностей чи недостовірних відомостей в поданих декларантом показниках щодо заявленої митної вартості товарів, що має супроводжуватись належними діями контролюючого органу із зазначенням конкретних обставин та підстав для підтвердження свої тверджень та доводів та врегулювання таких питань на стадії перевірки показників декларанта шляхом направлення належного повідомлення щодо витребування необхідних документів.

Як встановлено судом, за результатами проведеної перевірки, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Щодо застосування відповідачем для обрахунку митної вартості товарів інформацію з МД від 26.10.2022 UA209190/2022/044859 суд зазначає, що такі дії митниці є необґрунтованими та неправомірними, оскільки такі відомості не можуть вважатись належними та дійсними на момент складення та подання декларантом МД до митного органу враховуючи мінливість та критичність цінової політики існуючої платформи економічного ринку, якості та кількості придбаних товарів та отриманих послуг.

Суд зауважує, що за приписами ст. 8, 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Частиною 1 статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, але при цьому суд обмежений приписами ч. 5 ст. 77 КАС України, відповідно до якої суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, положеннями ст.77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Частинами 1 - 4 статті 60 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020 у справі №815/4686/16.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на визначену ним ціну товару.

Окремо суд звертає увагу, що декларант наданими до митного оформлення документами повинен підтвердити числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок такої. Даний обов`язок декларанта кореспондується із повноваженнями митного органу щодо перевірки (митного контролю) числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право витребувати додаткові документи у декларанта лише за умови, якщо вже надані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.

Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.

Тому в даному випадку відповідач помилково прийшов до висновку про неможливість на основі поданих документів підтвердити складові частини митної вартості.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані для визначення вартості, зазначеної в вантажних митних деклараціях.

Решта доводів сторін не впливають на висновки суду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами своєї позиції та правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 9-Е, кім. 314, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці від 25.01.2023 №UA403030/2023/000002/1 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Будпостач» (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9-е, кім. 314, ) сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.