Справа № 240/8544/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/8544/23

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України у якому просить:

- визнати протиправним рішенням Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначені і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 30.08.2021 інвалідності 3 групи в наслідок травми, що пов`язана із виконанням службових обов`язків;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому з 30.08.2021 інвалідності 3 групи в наслідок травми, що пов`язано з із виконанням службових обов`язків, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого закону для працездатних осіб на дату здійснення виплати, без урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на виконання рішення суду у справі №240/9971/22 ДУ ТМО скерувало до МВС заяву та відповідний пакет документів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 30.08.2021 інвалідності третьої групи. Однак, МВС України відмовило у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Відмову обґрунтовано порушенням процидури проведення МСЕК щодо позивача, не відповідністю актів Форми Н-5 від 20.06.2015 та Н-1 від 20.06.2021 вимогам Порядку №1346 та тим, що між змінами відсотку втрати працездатності пройшло більше двох років. Таке рішення позивач вважає протиправним, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 03.04.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано відповідача надати до суду копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 08.05.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 30.08.2021 інвалідності третьої групи є обґрунтованим та таким, що відповідає законодавству України, а саме лише подання позивачем передбачених п. 7 Порядку документів, не свідчить про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 12.06.2023 по 07.07.2023 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

У 2009 році позивачу було встановлено 10% втрати професійної працездатності та здійснено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 2301,00 грн.

Житомирським обласним центром медико-соціальної експертизи 30.08.2021 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності та 35% втрати професійної працездатності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до ДУ "ТМО МВС по Житомирській області" із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 23.02.2022 року відповідач повідомив, що підстави для складання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги відсутні, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена після спливу дворічного терміну з дати проведення первинного огляду та встановлення втрати працездатності (10%).

Рішенням суду у справі №240/9971/22 ухвалено: "Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України документів та висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язати Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" подати до Міністерства внутрішніх справ України документи та висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 "

Сторонами не заперечується, що Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" було подано до Міністерства внутрішніх справ України документи та висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

За результатом розгляду заяви та документів щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , МВС України було відмовлено у затвердженні висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності.

Листом №36111/15-2022 від 23.11.2022, адресованому Державній установі "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" Департамент фінансово-облікової політики МВС України повідомило про не відповідність надісланих матеріалів вимогам законодавства, що унеможливило затвердження Міністерством висновку про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. Зазначено про те, що МСЕК проведена з порушенням пункту 10 Положення №1317, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до кого входять представники закладів охорони здоров`я, однак при проведенні ОСОБА_1 медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались. Сектором державного нагляду за охороною праці МВС України встановлено, що розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 №1346. Окрім того, документів, зазначених у розділі 7 акту за формою Н-5* від 20.06.2015 не достатньо для того, щоб вважати нещасний випадок, що стався з ОСОБА_2 17.01.2015 таким, що пов`язаний з виконанням службових обов`язків. У зв`язку з цим, акти форми Н-5* від 20.06.2015 та Н-1* №10 від 20.06.2015, складені за результатом розслідувань нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 підлягають скасуванню та не можуть бути враховані при призначенні одноразової грошової допомоги. Окрім того, у листі №36111/15-2022 від 23.11.2022 вказано про те, що при розгляді документів встановлено, що установлення заявникові при огляді МСЕК третьої групи інвалідності та 35% втрати працездатності (2021 рік) відбулось в період понад два роки від дати встановлення йому при первинному огляді МСЕК 10% втрати працездатності (2009 рік), що суперечить умовам п. 4 Порядку №850.

Про прийняте Міністерством внутрішніх справ України рішення, позивача було повідомлено листом Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Житомирській області" від 16.03.2023 №670/33/26-2023.

Вважаючи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому третьої групи інвалідності протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи судом встановлено, що однією з підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги стало посилання відповідача на те, що під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що при проведенні йому медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я до складу комісії не залучалися, що є порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико- соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.

Крім того, відповідач зазначив на те, що Сектором державного нагляду за охороною праці МВС України встановлено, що розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 №1346.

У зв`язку з цим, акти, за формами Н-5* та Н-1* складені за результатами розслідувань цього нещасного випадку, підлягають скасуванню та не можуть бути враховані при призначенні одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно статті 23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, які визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (Далі Порядок №850).

Згідно підпункту 2 пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із травмою отриманою при виконанні службових обов`язків, позивачу встановлено з 30.08.2021, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №585790.

Відповідно до пункту 8 Порядку №850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно пункту 8 Порядку №850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу;

витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку №850).

Так, одним із основних аргументів відповідача щодо відсутності підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги полягає у тому, що під час огляду МСЕК було порушено вимоги пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.

Відповідач зазначає, що представники закладів охорони здоров`я МВС при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу не брали, що на думку відповідача свідчить про порушення пункту 10 зазначеного Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 затверджене Положення про медико-соціальну експертизу (далі - Положення №1317), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 3 Положення №1317).

Відповідно до пункту 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у м.Києві та м.Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно з пунктом 6 Положення №1317 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Змістом п.10 Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 передбачено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Порядок участі представників Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що склад комісії затверджується МОЗ, залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності, а участь представника закладів охорони здоров`я МВС не є безумовною. Зазначеною нормою не передбачено, що саме при медичному огляді осіб з числа МВС залучаються представники закладів охорони здоров`я МВС.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій щодо залучення представника закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії. Також, висновки відповідної МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, отриманою при виконанні службових обов`язків, зацікавленими особами не були оскаржені та недійсними не визнавалися. Відповідно до Порядку №850 відмова у призначенні одноразової грошової допомоги повинна бути належним чином обґрунтована. Тобто, мотиви відмови повинні бути чіткими та зрозумілими для особи і такі мотиви повинні бути викладені в конкретному рішенні.

З наданих позивачем доказів проходження медико-соціальної експертизи неможливо встановити вказану відповідачем інформацію, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК.

Більше того, відповідач свої доводи про відсутність у складі комісії представників закладів охорони здоров`я МВС не підтверджує жодними доказами.

З огляду на викладене є безпідставними посилання відповідача на ті обставини, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучались, оскільки вказані обставини не доведені відповідачем у встановленому порядку.

Пунктом 14 Порядку №850 закріплено вичерпні підстави, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а зокрема: якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Вказаною нормою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні грошової допомоги, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Як наслідок положення вказаного пункту 14 Порядку №850 не передбачає можливості відмовити позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що медико-соціальна експертиза позивача проведена без представників закладів охорони здоров`я МВС, які до складу комісії не залучалися.

За таких обставин, відповідач не довів, що рішення МСЕК є протиправним, а отже таке рішення є для нього обов`язковим при вирішення питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Також, є необґрунтованими та безпідставними посилання відповідача на недоліки у висновках розслідувань нещасного випадку, оскільки відповідач не зазначає, які саме недоліки мають такі висновки, як і не зазначає яким чином такі недоліки виплавають на можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Обґрунтовуючи свою відмову у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач покликається на те, що встановлення заявникові 3 групи інвалідності відбулось в період понад два роки від дати визначення ступеня втрати працездатності, що суперечить положенням пункту 4 Порядку. З даного приводу суд враховує наступне.

Відповідач вказує, що пунктом 4 Порядку передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступені втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно рішення медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з врахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850. Тобто, заявлена норма цього Порядку не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Не містить цей пункт Порядку і застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності. Вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, і підстави на яку покликається відповідач вказана норма не містить.

З огляду на викладене позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», що не суперечить приписам Порядку №850.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.10.2018 у справі №369/13187/17, від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 24.10.2019 у справі №817/713/16.

Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що відмова відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги позивача викладена у листі є протиправною.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації N R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зауважує, що відповідачем, при розгляді заяви позивача та доданих до неї документів, не розглядалось по суті питання наявності чи відсутності у позивача права на спірну виплату, оскільки не надавалась оцінка обставинам, викладеним в актах за формами Н-5* та Н-1*, що складені за результатами розслідувань нещасного випадку.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади

Отже, в межах повноважень, якими наділений суд, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання МВС України повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду та оцінки актів від 20 червня 2015 року за формами Н-5* та Н-1*, що складені за результатами розслідувань нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 .

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Однак, позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач не виконає рішення суду або буде ухилятися від його виконання.

Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, буд. 10,Київ,01601. РНОКПП/) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та Закону України «Про міліцію».

Зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та Закону України «Про міліцію» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду та оцінки актів від 20 червня 2015 року за формами Н-5* та Н-1*, що складені за результатами розслідувань нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук