Справа № 240/33882/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/33882/21

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України в частині відмови у проведенні виплати йому одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату йому одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, він має право на одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 22.07.2021 №116, йому було відмовлено у призначенні та виплаті вказаної одноразової грошової допомоги через те, що інвалідність йому була встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення зі строкової військової служби. Позивач вважає вказане рішення протиправним, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/33882/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Міністерство оборони України подало до суду відзив на позовну заяву в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію Міністерство оборони України зазначило, що згідно з приписами ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для особи, яка проходила строкову військову службу, граничний термін отримання інвалідності, яка надає право на отримання одноразової грошової допомоги, спливає після закінчення трьох місяців з моменту звільнення зі служби. Оскільки, зі строкової військової служби ОСОБА_1 був звільнений 05.02.2021, а ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, йому була встановлена 19.05.2021, тобто пізніше ніж через три місяці після закінчення проходження строкової військової служби, то підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги відсутні. З огляду на зазначене Міністерство оборони України просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 24.07.2020 по 05.02.2021 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записами у його військовому квитку серії НОМЕР_2 від 23.07.2020 (а.с.6).

З інформації, зазначеної у виписному епікризі із медичної картки стаціонарного хворого №317 вбачається, що під час проходження строкової військової служби ОСОБА_1 в період з 04.01.2021 по 05.02.2021 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній клініці Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з діагнозом: "Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у фазі медикаментозної компенсації (F23.1)" (а.с.9).

Згідно свідоцтва про хворобу від 01.02.2021 №9, 01 лютого 2021 року військово-лікарська комісія психіатричного профілю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону провела медичний огляд солдата ОСОБА_1 з метою визначення ступеню його придатності до військової служби. За наслідками вказаного огляду військово-лікарська комісія дійшла висновку, що наявне у позивача захворювання "Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, у фазі медикаментозної компенсації", ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Крім того, комісією було встановлено, що на підставі статті 16-б графи І Розкладу хвороб, ОСОБА_1 непридатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у воєнний час (а.с.7). У зв`язку з цим, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2021 №25 солдата строкової військової служби ОСОБА_1 з 05 лютого 2021 року було звільнено з військової служби у запас відповідно до пункту "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу військової частини (а.с.10).

21 травня 2021 року Житомирською спеціалізованою міжрайонною психіатричною МСЕК був проведений первинний огляд ОСОБА_1 , під час якого йому з 19.05.2021 встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №428875 від 21.05.2022 (а.с.13).

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому, як інваліду внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги (а.с.15).

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пп.3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової військової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі строкової військової служби 05.02.2021, а інвалідність йому встановлена 19.05.2021, тобто понад тримісячний термін, відповідачем був зроблений висновок про відсутність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги (а.с.15). Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Стаття 41 Закону України №2232-ХІІІ передбачає, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII, в редакції чинній на момент спірних правовідносин) останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті.

Статтею 12 Закону України №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин у даному випадку є наявність у позивача, як у інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з частиною 6 статті 16-3 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до частини 8 статті 16-3 Закону України №2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 9 статті 16-3 Закону України №2011-XII передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності, є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Як встановлено судом із матеріалів справи, ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, було встановлено з 19 травня 2021 року (а.с.13).

Оскільки моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги, є дата встановлення інвалідності, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон України №2011-XII та Порядок №975, в редакціях, які діяли станом на 19.05.2021.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-XII існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 05.02.2021 був звільнений саме зі строкової військової служби.

Пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII (у редакції від 23.04.2021, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин саме пункт 6 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходили строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Відтак, пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII (в редакції чинній на момент встановлення позивачу інвалідності) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції п. 6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Висновок щодо такого трактування правової норми пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ висловлений Верховним Судом у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18.

Вказане свідчить, що п. 6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ, в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу інвалідності, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцем строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби. Норма аналогічного змісту була закріплена також в пп. 3 п. 6 Порядку №975.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 Питання медико-соціальної експертизи затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕК) визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пунктів 3-4 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно з пунктом 15 Положення про МСЕК комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про МСЕК).

Відповідно до п. 24 Положення про МСЕК комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

В свою чергу, пунктами 3, 4, 7, 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія проводить огляд тимчасово непрацездатної особи, що звернулася для проведення медико-соціальної експертизи, протягом п`яти робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії та приймає рішення про наявність чи відсутність інвалідності.

Датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що однією з умов для призначення та виплатити особі одноразової грошової допомоги є своєчасне проходження особою МСЕК з метою встановлення групи інвалідності (ступеня втрати професійної працездатності) у строк не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби, оскільки днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці МСЕК.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений зі строкової військової служби 05.02.2021, а ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, йому було встановлено 19.05.2021. Таким чином, від дати звільнення позивача зі строкової військової служби до дати встановлення йому інвалідності пройшло 3 місяці 14 днів, що перевищує визначений в п.6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ трьохмісячний строк, встановлення інвалідності протягом якого, надає військовослужбовцю строкової військової служби право на отримання одноразової грошової допомоги. Вказані обставини не заперечуються самим позивачем.

Однак, суд приймає до уваги, що відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" за №211 від 11 березня 2020 року, якою на усій території України встановив карантин. Дію карантину, встановленого цією Постановою на підставі Постанов КМ№ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023 неодноразово продовжували.

При цьому, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 з 18.03.2020 до 24.04.2020 на всій території України був введений жорсткий карантин, а в період з 25.04.2020 по 30.06.2023 діяв адаптивний карантин. Вказані обставини є загальновідомими і не потребують доказування.

Законом України від 17.03.2020 №530-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), карантин включено до списку форс-мажорних обставин.

Форс-мажор - це непередбачувані обставини, які не залежать від волі осіб, за яких неможливо виконати покладені на них зобов`язання.

Суд враховує, що спірні правовідносини у даній справі виникли під час дії карантину, введеного з метою запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, і ситуація, яка склалася на території України, з метою попередження розповсюдження захворюваності є форс-мажорною обставиною. Відтак, суд вважає, що введений на території України карантин є тією обставиною, яка впливала як на роботу медико-соціальних експертних комісій, так і на можливість звернення позивача до цих комісій за проведенням проведення медико-соціальної експертизи по встановленню йому групи інвалідності.

Суд також не залишає поза увагою, що в проміжок часу з моменту звільнення із військової служби до моменту встановлення інвалідності ОСОБА_1 , згідно витягу з історії хвороби №1006 (а.с.11), був госпіталізований до неврологічного відділення Лікарні №2 ім. В.П.Павлусенка Житомирської міської ради та перебував на стаціонарному лікуванні з 14.02.2021 по 16.02.2021, що також є поважною причиною, яка впливала на можливість його звернення до медико-соціальної експертної комісії для встановлення інвалідності в межах трьохмісячного строку після звільнення з військової служби. Крім того, передбачений п.6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ трьохмісячний строк був пропущений позивачем всього на 14 днів, що можна вважати незначним строком пропуску.

Разом з тим, відповідач не врахував вказаних обставин при прийнятті оскаржуваного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116.

Відтак, враховуючи наявність поважних причин, що зумовили встановлення ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, після спливу трьохмісячного строку після його звільнення з військової служби, а також те, що термін пропуску вказаного трьохмісячного строку є незначним (14 днів), суд приходить до висновку про протиправність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України №2011-XII, та наявність підстав для його скасування.

Застосовуючи механізм захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, одноразову грошову допомогу, передбачену ст.16 Закону України №2011-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м.Київ, 03168; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 7 протоколу від 22.07.2021 №116, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, отриманого під час проходження військової служби, одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович