Справа № 420/10390/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 09.05.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Ухвалою від 15.05.2023 позов залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

24.05.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 з 11.10.2012 по 16.06.2022 проходила військову службу у Збройних Силах України, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2022 року №157 позивача звільнено з військової служби через сімейні обставини. Вказує, що як вбачається з витягу з наказу вислуга років позивача на момент звільнення складає: календарна вислуга 09-08-04 (років-місяців-днів); пільгова вислуга (без урахування календарної) 00-03-28 (років-місяці-днів); загальна вислуга 10 років 00 місяців 02 дні. При цьому, зазначає позивач, із витягу з наказу вбачається, що відповідач при звільненні не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною.

До суду від відповідача 17.07.2023 за вх. №23786/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачувалась за кожен повний календарний рік служби, але до складу місячного грошового забезпечення входять лише виплати, що мають постійний характер, а від так щомісячне додаткове грошове забезпечення має тимчасовий характер, може бути зменшене при відповідних підставах, за наказом командира військової частини.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

24.07.2023 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з послужного списку позивача, ОСОБА_1 у період з 11.10.2012 по 16.06.2022 проходила військову службу, зокрема з 21.08.2020 по 16.06.2022 - у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2022 №157 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , помічника начальника відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 , звільнену наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 08 червня 2022 року №189 у запас за підпунктом „г" (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 16 червня 2022 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з 17 червня 2022 року знято з продовольчого забезпечення за Каталогом (сніданок, обід, вечеря).

Відповідно до зазначеного наказу вислуга років позивача у Збройних Силах станом на 16 червня 2022 року становить: календарна 09 років 08 місяців 04 доби, пільгова 00 років 03 місяці 28 днів, загальна вислуга років 10 років 00 місяців 02 доби.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їх одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби, звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1,2,4-6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п.3 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зі змісту витягу з наказу від 16.06.2022 №157, вбачається та не заперечується сторонами, що одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу не нараховано та не виплачено.

Пунктом 10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (далі - Порядок), передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Із системного аналізу зазначених правових норм абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-XII та п. 10 Порядку вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги.

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Закону №2011-ХІІ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом зокрема у постановах від 24 листопада 2020 року у справі №822/3008/17, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2104/17, від 21 квітня 2021 року у справі №380/2427/20, від 29 квітня 2022 року у справі №580/2497/21, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги», є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого - лише календарна.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у постанові від 29 квітня 2022 року у справі №580/2497/21.

Таким чином, враховуючи те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.06.2022 №157 у позивача наявна загальна вислуга років10 років 00 місяців 02 доби (з якої календарна - 09 років 08 місяців 04 дні та пільгова 00 років 03 місяці 28 днів), суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення і виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ).

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.А. Вовченко