Справа № 160/10198/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язати вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 в сумі 1 100 грн.;
- зобов`язати відповідача вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) нараховані йому податковим органом грошові зобов`язання з єдиного внеску за 4-й квартал 2020 р. (жовтень, листопад і грудень 2020 р.) у загальному розмірі 3 300 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він в період з 01.01.2018 року по 31.01.2021 року був застрахованою особою, суму єдиного внеску у розмірах не нижче мінімального за нього сплачував роботодавець. В свою чергу після звільнення з підприємства 04.01.2021 р. до 02.01.2023 р. він не перебував у трудових відносинах з жодним роботодавцем, та здійснював незалежну професійну діяльність (індивідуальну адвокатську діяльність), а з 29.12.2021 р. - підприємницьку діяльність, від чого отримував відповідний дохід (прибуток). При цьому за період з 01.02.2021 р. по 28.02.2022 р. включно ним було самостійно нараховано і сплачено суми єдиного внеску у розмірах, не менших за розміри мінімальних страхових внесків за місяці, у яких було отримано такий дохід (прибуток). Щодо періоду березень-грудень 2022 року зазначає, що в силу п.9-19 розділу VIII Закону №2464-VI мав право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок. Надалі, з 02.01.2023 року суму єдиного внеску у розмірах не нижче мінімального за нього сплачує роботодавець. Щодо винесеної відповідачем вимоги вказує, вона винесена лише на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що законодавством не передбачено. При цьому жодних перевірок правильності нарахування та сплати єдиного внеску фіскальний орган не здійснював, а його звітність за період з 2018 р. - 2023 р. не врахував.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 26.05.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника податків заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 4 квартал 2022 року та керуючись п.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 у сумі 1 100 грн. Враховуючи вищевикладене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, а тому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 08.06.2018 р. серії ДП №3727, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської обласної №94 від 05.06.2018 року.
Судом також встановлено, що станом на 19.01.2021 року в ІКП 71040000 ОСОБА_1 обліковувались автоматично завантажені щоквартальні нарахування єдиного внеску у сумі 20 612,02 грн.:
- 2 754,18 грн. - єдиний внесок нарахований за 1 квартал 2019 року (термін сплати 19.04.2019 року);
- 2 754,18 грн. - єдиний внесок нарахований за 2 квартал 2019 року (термін сплати 19.07.2019 року);
- 2 754,18 грн. - єдиний внесок за 3 квартал 2019 року (термін сплати 21.10.2019 року);
- 2 754,18 грн. - єдиний внесок за 4 квартал 2019 року (термін сплати 20.01.2020 року);
- 2 078,12 грн. - єдиний внесок за 1 квартал (січень-лютий) 2020 року (термін сплати 21.04.2020 року);
- 1 039,06 грн. - єдиний внесок за 2 квартал (червень) 2020 року (термін сплати 20.07.2020 року);
- 3 178,12 грн. - єдиний внесок за 3 квартал 2020 року (термін сплати 19.10.2020 року);
- 3 300 грн. - єдиний внесок за 4 квартал 2020 року (термін сплати 19.01.2021 року).
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року у справі №160/6418/20 на підставі п.3 ч.1 ст.14 Закону №2464 та п.п.4, 5 Розділу І «Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року №5, 11.03.2021 року проведено коригування відомостей в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача, шляхом виключення з неї відомостей про наявність боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 11 016,72 грн. за 1-4 квартали 2019 року.
24.12.2021 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 року у справі №160/3060/21 на підставі п.3 ч.1 ст.14 Закону №2464 та п.п.4, 5 Розділу І «Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженого Наказом МФУ 12 січня 2021 року №5 проведено коригування ІКП позивача, шляхом виключення з неї відомостей про наявність боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 6295,30 грн. за 1-3 квартали 2020 року.
Станом на 24.12.2021 року заборгованість по єдиному внеску складала суму 3 300 грн., яка виникла за рахунок несплати автоматично нарахованого єдиного внеску за 4 квартал (жовтень-грудень) 2020 року.
Станом на 01.01.2022 року в ІКП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по єдиному внеску у сумі 3 300 грн. (4 квартал 2020 року).
Сальдо розрахунків станом на 23.05.2023 року складає суму 1 100 грн. (заборгованість за 4 квартал 2022 року - єдиний внесок нарахований як особою, яка займається незалежною професійною діяльністю).
11.04.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) №Ф-5271-0436/66 у сумі 1 100 грн., у зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника податків заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 4 квартал 2022 року
Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Згідно із ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У силу вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці.
Водночас, пунктом 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI також визначено, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).
Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, тобто і для осіб, що провадять незалежну професійну діяльність, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Згідно із п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, приписи пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлюють, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, незалежно від того отримала вона у звітному періоді дохід від такої діяльності чи ні, зобов`язана сплатити за такий період єдиний внесок в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.
За визначенням, наведеним в пункті 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. При цьому, податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску (п.7 ч.1 ст.13 Закону №2464-VI).
Пунктом 1 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
Згідно із пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Як зазначив відповідач у відзиві, станом на 23.05.2023 року заборгованість позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 4 квартал 2022 року складає 1 100 грн. У зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника податків заборгованості та керуючись п.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 у сумі 1 100 грн., яку направлено платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано останнім.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини 1 цієї статті, тобто фізичні особи - підприємці, які поряд з цим мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску тільки за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до пункту 14.1.195 статті 14 ПК України, працівником є фізична особа, яка безпосередньо вчасною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
В силу пункту 14.1.226 статті 14 ПК України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Проаналізувавши ці положення разом із положеннями статей 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Верховний Суд в постановах від 27.11.2019 р. у справі №160/3114/19 та від 23.01.2020 р. у справі №480/4656/18 зазначив, що фізичні особи підприємці є платниками єдиного внеску, базою для нарахування якого є дохід від господарської діяльності. За відсутності бази для нарахування єдиного внеску, законодавство встановлює обов`язок самостійно нарахувати єдиний внесок, сума якого не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, особа, яка проводить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче мінімального страхового внеску залежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець.
Так, згідно із наявними у матеріалах справи Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування були сплачені:
- за період з лютого 2021 р. по грудень 2021 р. - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 );
- за період з січня 2022 р. по лютий 2022 р. ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 );
Отже, судом встановлено, що позивач в період з 01.01.2018 року по 31.01.2021 року своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовував не як самозайнята особа, а як найманий працівник, що підтверджується і копією його трудової книжки серії НОМЕР_2 наявної в матеріалах справи.
Таким чином, у зазначений період позивач дійсно був найманим працівником, тобто застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачував його роботодавець.
В свою чергу за період з 01.02.2021 р. по 28.02.2022 р. включно позивачем було самостійно нараховано і сплачено суми єдиного внеску у розмірах, не менших за розміри мінімальних страхових внесків за місяці, у яких було отримано такий дохід (прибуток).Така сплата здійснена в наступних сумах: 31 538,61 грн. за лютий листопад 2021 р; 1 430 грн. за грудень 2021 р.; 2 860 грн. за січень - лютий 2022 р.
Щодо наявної, на думку відповідача, заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 4 квартал 2022 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.
При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.
Враховуючи що позивач належить до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022 року. Проте, даних обставин податковий орган не врахував, а тому суд приходить висновку про безпідставне та неправомірне нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску за IV квартал 2022 року, внаслідок чого вимога Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 в сумі 1 100 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вилучити з інтегрованої картки платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 нараховані йому податковим органом грошові зобов`язання з єдиного внеску за 4-й квартал 2020 р. (жовтень, листопад і грудень 2020 р.) у загальному розмірі 3 300 грн., суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.
Згідно із главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:
реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;
реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;
реєстр контролю наявності ІКП без ознаки «Платник відсутній в реєстрі» відкритої платнику, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку.
Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:
у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;
у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено / виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою «Платник відсутній в реєстрі».
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року в адміністративній справі №826/9288/18.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Частиною 2 статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Згідно із положеннями п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
В свою чергу відповідач у відзиві зазначив, що станом на 01.01.2022 року в ІКП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по єдиному внеску у сумі 3 300 грн. (4 квартал 2020 року); сплачено у 2022 році єдиного внеску 35 828,61 грн.; нараховано 19.04.2022 року єдиного внеску як фізичної особи - підприємця за 2021 рік у сумі 1 430 грн.; нараховано 20.02.2023 року єдиного внеску як фізичної особи - підприємця за 2022 рік у сумі 2 860 грн.; нараховано 20.03.2023 року єдиного внеску як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю за 2022 рік у сумі 29 338,61 грн.; сальдо розрахунків станом на 23.05.2023 року складає суму 1 100 грн. (заборгованість за 4 кв. 2022 року - єдиний внесок нарахований як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю). Вимога Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 у сумі 1 100 грн. є заборгованістю за 4 квартал 2022 року.
Таким чином, заборгованість по єдиному внеску у сумі 3 300 грн. (4 квартал 2020 року) була наявна станом на 01.01.2022 року. В свою сергу оскаржувана вимога в цьому спорі винесена податковим органом з підстав наявної заборгованість за 4 квартал 2022 року.
Доказів протилежного сторонами не надано, а матеріали справи не місять.
Враховуючи викладене, cуд вважає за можливе зобов`язати відповідача вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки позивача шляхом виключення відомостей про податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) саме за 4 квартал 2022 року в розмірі 1 100 грн.
У задоволенні решти позовних вимог позивачу слід відмовити з викладених вище підстав.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В силу ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, -
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.04.2023 року №Ф-5271-0436/66 на загальну суму 1 100 грн.
Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вчинити дії для проведення коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску (код класифікації 71040000) за 4 квартал 2022 року в розмірі 1 100 грн.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма