Справа № 320/18108/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 липня 2023 року 320/18108/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши у м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в здійсненні за весь період з 16 лютого 2022 року перерахунку і виплати ОСОБА_1 пенсії з додатковим урахуванням 10-процентного збільшення розміру пенсії за вислугу строків служби та 83% відповідних сум грошового забезпечення, без будь-яких обмежень строком і максимальним розміром пенсії в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та із застосуванням лише одного обмеження - раніше виплаченими сумами;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, додатково до передбаченого і проведених на виконання та після виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 в адміністративній справі №640/26242/21 перерахунків і виплати пенсії та заборгованості за минулий час, здійснити (здійснювати) перерахунки і виплати ОСОБА_1 пенсії та заборгованості за минулий час з додатковим урахуванням 10-процентного збільшення розміру пенсії за вислугу строків служби та 83% зазначеного в довідці Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2021 №22/6-3353 грошового забезпечення на суму 29413,58 грн., усіх та нарахованих (перерахованих) у повному розмірі постійних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги та щорічних індексацій, без будь-яких обмежень строком і максимальним розміром пенсії (не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, чи 19740 грн.) та із застосуванням лише одного обмеження - раніше виплаченими сумами і за весь період з 16 лютого 2022 року, в тому числі з 16.02.2022, 1.03.2022, 1.07.2022, 1.12.2022, 1.03.2023, 1.04.2023 і далі при наступних змінах прожиткового мінімуму та встановленні нових або збільшенні наявних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги і проведенні чергових щорічних індексацій;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо обмеження за весь період з 1 липня 2020 року максимальним розміром пенсії в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплати перерахованої на виконання і після виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 в адміністративній справі №640/26242/21 щомісячної пенсії і нарахованої заборгованості по ній за минулий час;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, додатково до передбаченого і проведених на виконання та після виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 в адміністративній справі №640/26242/21 перерахунків і виплати пенсії та нарахування заборгованості за минулий час, здійснити (здійснювати) перерахунки і виплати ОСОБА_1 пенсії та заборгованості за минулий час з урахуванням відповідного і зазначеного в довідці Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2021 №22/6-3353 грошового забезпечення на суму 29413,58 грн., усіх та нарахованих у повному розмірі постійних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги та щорічних індексацій, без будь-яких обмежень строком і максимальним розміром пенсії (не більше десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, чи 19740 грн.) та із застосуванням лише одного обмеження - раніше виплаченими сумами і за весь період з 1 липня 2020 року, в тому числі з 1.07.2020, 1.12.2020, 1.07.2021, 1.12.2021, 1.03.2022, 1.07.2022, 1.12.2022, 1.03.2023, 1.04.2023 і далі при наступних змінах прожиткового мінімуму та встановленні нових або збільшенні наявних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги і проведенні чергових щорічних індексацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, які можна розділити на такі окремі частини:

- щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з додатковим урахуванням 10-процентного збільшення розміру пенсії за вислугу строків служби та 83% відповідних сум грошового забезпечення;

- щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Департаменту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 12.07.2021 №22/6-3353 без обмеження максимальним розміром;

- щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням постійних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги та щорічних індексацій;

- щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за весь період з 16 лютого 2022 року, в тому числі з 16.02.2022, 1.03.2022, 1.07.2022, 1.12.2022, 1.03.2023, 1.04.2023 і далі при наступних змінах прожиткового мінімуму та встановленні нових або збільшенні наявних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги і проведенні чергових щорічних індексацій;

- щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за весь період з 1 липня 2020 року, в тому числі з 1.07.2020, 1.12.2020, 1.07.2021, 1.12.2021, 1.03.2022, 1.07.2022, 1.12.2022, 1.03.2023, 1.04.2023 і далі при наступних змінах прожиткового мінімуму та встановленні нових або збільшенні наявних надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги і проведенні чергових щорічних індексацій.

Суд звертає увагу, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень.

При цьому, включення цих вимог в один пункт прохальної частини позовної заяви не нівелює той факт, що правове регулювання правовідносин, об`єднаних позивачем в один пункт, є різним та вказані правовідносини виникли за різних обставин.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог ускладнить розгляд справи.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки ані підстави виникнення, ані подані докази не є спільними (не є пов`язаними) щодо одночасно заявлених позивачем вимог.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб" (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Отже, передбачене статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Натомість, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з окремими позовами до відповідача.

Керуючись статтями 169, 171, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Балаклицький А. І.