Справа № 160/8838/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2023 року Справа № 160/8838/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправними дії та скасування рішення, -
27.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі відповідач-2), в якій позивач просить:
- з 19.02.1996 року по 06.02.1997 року на МП - фірмі « К-Римпекс» , оскільки у даті та даті наказу на звільнення наявне виправлення;
- з 24.03.1998 р. по 31.03.1999 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОРБІТА ЛТД», де виконувала роботи, як робітник і бригадир зайнятий на шлакових відвалах і на обробці шлаку на посаді виборщика-сортировщика;
- з 24.03.1998 р. по 31.03.1999 р. - у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОРБІТА ЛТД» де виконувала роботи, як робітник і бригадир зайнятий на шлакових відвалах і на обробці шлаку на посаді машиніста конвеєра;
- з 16.01.2003 р. по 29.12.2004 р. де виконувала роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОРБІТА ЛТД» як робітник і бригадир зайнятий на шлакових відвалах і на обробці шлаку на посаді машиніста конвеєра.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8838/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача-1 засвідчену належним чином копію пенсійної справи; розрахунок страхового стажу (в тому числі пільгового стажу) на дату звернення 16.02.2023; від відповідача-2 - докази в обґрунтування підстав для прийняття рішення, що оскаржується.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
До відзиву відповідачем-2 долучені додаткові докази.
22.05.2023 та 25.05.2023 на електронну пошту суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшли аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, поданому 19.05.2023.
До відзиву відповідачем-1 надано витребувані судом докази.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження у справі та надано позивачеві строк для подання до суду доказів на підтвердження обставин, яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: оригіналу трудової книжки для огляду судом та засвідчення підписом судді її копії для долучення до матеріалів справи.
11.07.2023 позивачем на вимогу суду надано оригінал трудової книжки, який оглянутий судом, зроблено копію з оригіналу, яка засвідчена підписом судді та залучена до матеріалів справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 продовжено розгляд справи.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзиви не скористалась.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 09.01.2002 Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
16.02.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ВОГ №14 (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2 (а.с. 41, 97).
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 16.02.2023 за вх.№717 позивачем до долучено копії наступних документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяви про призначення пенсії, паспорту серії НОМЕР_1 , диплом про навчання № НОМЕР_2 , довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників №1451-720 та № 09, документ про виконання роботи, яка дає право на певний вид пенсій №189 від 29.03.1994, заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), свідоцтво про шлюб № НОМЕР_3 , трудову книжку № НОМЕР_4 , інші документи (а.с. 10, 41, 97).
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 23.02.2023 №41 (реєстраційний №3359/03-16 від 23.02.2023) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Означене рішення від 23.02.2023 № 41 обґрунтоване наступним.

Вік заявниці - 54 роки. Згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявника складає 34р. 0м. 2д. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки з 19.02.1996р. по 06.02.1997р., оскільки у даті та даті наказу на звільнення наявне виправлення. Стаж заявниці, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, - 3р. 3м. 8д. До стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи відповідно до уточнюючої довідки: №9 від 01.06.2011р., оскільки не відповідає Додатку 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993р., а саме підписана одноосібно (при цьому, відсутнє документальне підтвердження правомірності підпису однією особою за двох відповідальних осіб підприємства), окрім того відсутній третій підпис посадової особи (відділ кадрів). Також потрібно надати накази про проведення атестації робочих місць за умовами праці з переліком атестованих місць. В разі надання відповідних довідок та відповідної заяви про призначення пенсії, рішення щодо призначення пенсії може бути переглянуто. Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Копію рішення від 23.02.2023 № 41 (реєстраційний №3359/03-16 від 23.02.2023) направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 28.02.2023 №0400-010217-8/26168.

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 41 (а.с. 83) страховий стаж позивача станом на дату 16.02.2023 становить 34 роки 0 місяців 02 дні, пільговий стаж за Списком №2 03 роки 03 місяці 08 дні, до пільгового стажу зараховано наступні періоди:

з 23.03.1992 по 30.06.1995 Список №2 03 роки 03 місяці 08 дні.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а також з не зарахуванням до стажу періодів роботи з 19.02.1996 року по 06.02.1997 року та до пільгового стажу періодів роботи з 24.03.1998 по 31.03.1999 та з 16.01.2003 по 29.12.2004, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 8 вказаного Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до положень пунктів 2, 3 Порядку №383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

В ході судового розгляду встановлено, що на дату звернення за призначенням пенсії 16.02.2023 страховий стаж позивача становить 34 роки 00 місяців 02 дні (в тому числі додаткові за Списком №2); пільговий стаж (Список №) 3 роки 03 місяці 08 днів.

Оспорюване рішення 23.02.2023 № 41 обґрунтовано відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №2 10 років.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо не зарахування до трудового стажу періодів роботи з 19.02.1996 по 06.02.1997, а також до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи: з 24.03.1998 по 31.03.1999 та з 16.01.2003 по 29.12.2004.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 19.02.1996 по 06.02.1997, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_5 в частині спірного періоду позивач у період з 19.02.1996 по 06.02.1997 працювала в МП «К-Римпекс» комірником (записи 10-11).

Із запису №11 трудової книжки вбачається, що 06.02.1997 позивач звільнена за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) на підставі наказу Пр №35у від 06.02.1997.

Судом оглянуто оригінал трудової книжки позивача та встановлено, що в записі 11 трудової книжки у написанні дати звільнення та дати наказу про звільнення міститься наведення синьою кульковою ручкою цифри « 2».

З наявних матеріалів справи внесення виправлень до вказаного запису не встановлено, при цьому відповідність запису щодо дати звільнення з датою наказу про звільнення не викликає сумнівів.

Поряд з цим, у трудовій книжці позивача (а.с. 15) міститься печатка підприємства МП фірми «К-Римпекс», а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості щодо вказаних періодів трудової діяльності позивача. Тому зазначені відповідачем в оспорюваному рішенні недоліки щодо наявних виправлень у даті та даті наказу на звільнення безпідставні та не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду трудової діяльності позивача до страхового стажу, що враховується у призначенні пенсії.

При цьому, суд акцентує увагу, що обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

На момент внесення записів №10-11 до трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затверджена Наказом №58 від 29.07.93 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 зі змінами, внесеними згідно з Наказом Мінпраці N 29 від 26.03.96 (далі - Інструкція № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п.2.3 розділу 2 Інструкції №58).

Пунктом п. 2.4. розділу 2 Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом п. 2.6. розділу 2 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган).

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

За таких обставин, відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача з 19.02.1996 по 06.02.1997 до страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

Щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи: з 24.03.1998 по 31.03.1999 та з 16.01.2003 по 29.12.2004, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_5 від 02.07.1985, у вказані спірні періоди позивач працювала на наступних посадах та у таких підприємствах:

з 24.03.1998 по 31.03.1999 в цеху №3 по переробці та фракціонуванню сталеплавильних шлаків вибірником сортувальником вогнетривкого лому в Підприємстві з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Орбіта» ЛТД (записи 14-15);

з 01.04.1999 по 29.12.2004 в цеху №3 по переробці та фракціонуванню сталеплавильних шлаків машиністом конвейєра у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Орбіта» ЛТД (записи 15-19).

У трудовій книжці також містять відомості про те, що Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта» ЛТД перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Орбіта» ЛТД (запис №17 від 07.05.2002).

Трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості про безперервну роботу позивача вибірником сортувальником вогнетривкого лому з 24.03.1998 по 31.03.1999 та 01.04.1999 по 29.12.2004 - машиністом конвейєра, вказані записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, записи завірені печатками підприємств, однак не містять відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем разом із трудовою книжкою до заяви про призначення пенсії надавалась, зокрема, довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №9 від 01.06.2011 (а.с. 22).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, №9 від 01.06.2011, вона видана ОСОБА_1 про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в Товаристві з обмеженою відповідальністю ТОВ «Орбіта ЛТД»:

з 24.03.1998 по 31.03.1999 (1 рік 0 місяців 8 днів) - виконувала «робітники і бригадири, зайняті на шлакових відвалах і на обробці шлаку» за професією (посадою) «виборщик-сортировщик», що передбачена Списком 2 розділу 3 підрозділу 2 (код КП 2040200а-1753б) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

з 01.04.1999 по 15.01.2003 (3 роки 9 місяців 15 днів) - виконувала «робітники і бригадири, зайняті на шлакових відвалах і на обробці шлаку» за професією (посадою) «машиніст конвейєра», що передбачена Списком 2 розділу 3 підрозділу 2 (код КП 2040200а-1753б) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162;

з 16.01.2003 по 29.12.2004 (1 рік 11 місяців 14 днів) - виконувала «робітники і бригадири, зайняті на шлакових відвалах і на обробці шлаку» за професією (посадою) «машиніст конвейєра», що передбачена Списком 2 розділу 3 підрозділу 2 (код КП 3.2 а-3) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

Також, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД» №9 від 01.06.2011 пільги підтверджені результатами атестації робочих місць, які проводяться кожні п`ять років.

Отже, згідно із відомостями з трудової книжки та з урахуванням довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №9 від 01.06.2011, позивач у період з 24.03.1998 по 31.03.1999 працювала виборщиком-сортировщиком, з 01.04.1999 по 15.01.2003 - машиністом конвейєра та з 16.01.2003 по 29.12.2004 - машиністом конвейєра - повний робочий день, такі професії атестовані на підприємстві за Списком №2 та надають право на пенсію на пільгових умовах.

В якості підстави для відмови у зарахуванні вказаних періодів до пільгового стажу за Списком №2 відповідачем-2 у рішенні від 23.02.2023 № 41 та у відзивах відповідачами зазначено, що до пільгового стажу не зараховані періоди роботи згідно з довідки №9 від 01.06.2011, що видана ТОВ «Орбіта ЛТД, оскільки вона не відповідає додатку 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, а саме: підписана одноосібно (при цьому, відсутнє документальне підтвердження правомірності підпису однією особою за двох відповідальних осіб підприємства), окрім того відсутній третій підпис посадової особи (відділ кадрів).

Суд критично ставиться до означеної позиції відповідача, оскільки вказана довідка містить всі необхідні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для підтвердження спеціального трудового стажу (періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, відомості про атестацію робочого місця, містить підписи уповноважених осіб та печатку Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД», є чинною, доказів протилежного відповідачами не надано, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового та пільгового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні довідки, що уточнює спеціальний стаж. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки у заповненні уточнюючого довідки можуть бути підставою для неврахування відповідного пільгового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах у шкідливих умовах та підтвердження характеру виконуваної роботи в таких умовах.

Формальні ж неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Поряд з цим, в силу положень частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» саме органи, що призначають пенсії, мають право в разі сумніву вимагати документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у доданих позивачем до заяви про призначення пенсії довідки.

Покликання відповідача-2 в обґрунтування оспорюваного рішення на відсутність підтвердження відомостей про проведення на підприємстві атестації посад позивача є безпідставними з огляду на те, що інформація про проведення атестації робочих місць позивача в повній мірі відтворена у довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, №9 від 01.06.2011, згідно із якою пільги підтверджені результатами атестації робочих місць, які проводяться кожні п`ять років; перша атестація згідно з наказу №349 від 29.12.1996 по підприємству з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД», створеного на базі цеху по обробці шлаків комбінату «Криворіжсталь»; друга атестація робочих місць проведена згідно з наказу №68 від 09.03.2000 по підприємству з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД».

При цьому, суд звертає увагу, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій атестується або підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на атестацію робочих місць.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Отже, беручи до уваги зазначені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, позивач не може бути позбавлена права на пенсію через відсутність документів на підтвердження проведення атестації робочих місць, на яких вона набула пільговий стаж.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем-2 до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи її з 24.03.1998 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 29.12.2004 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД».

При цьому, права позивача порушені саме вказаним протиправним рішенням від 23.02.2023 №41 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а не діями щодо відмови у призначенні пенсії.

Позивач у позові просить зарахувати до пільгового стажу наступні періоди роботи у ТОВ «Орбіта ОТД» з 24.03.1998 по 31.03.1999 та з 16.01.2003 по 29.12.2004.

Водночас, матеріалами справи підтверджено безперервну роботу позивача з 24.03.1998 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 29.12.2004 повний робочий день на роботах, що надають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, та зарахування відповідачем таких періодів роботи лише до загального страхового стажу.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідач-2 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, рішення від 23.02.2023 № 41 є протиправним та підлягає скасуванню, тому з метою ефективного захисту суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та відновити порушені права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періодів роботи позивача з 19.02.1996 по 06.02.1997 у МП фірмі «К-Римпекс», а також до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 періодів її роботи з 24.03.1998 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 29.12.2004 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД».

Щодо позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2023 з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати першого звернення з 16.02.2023, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача від 16.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у вигляді рішення від 23.02.2023 № 41, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача-2 у зарахуванні періодів роботи позивача з 19.02.1996 по 06.02.1997 до страхового стажу, а також періодів з 24.03.1998 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 29.12.2004 до стажу, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, та зобов`язано відповідача-1 зарахувати вказані періоди роботи позивача до страхового та пільгового стажу, відповідно.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

За таких обставин, оскільки відповідачем-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, що встановлено судом, поряд з цим на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку загального стажу та пільгового стажу за Списком №2 з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи також на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу (в тому числі пільгового), необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 16.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача-2 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) про визнання протиправними дії та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) від 23.02.2023 №41 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до страхового стажу періодів її роботи з 19.02.1996 по 06.02.1997 у МП фірмі «К-Римпекс».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, періоди її роботи з 24.03.1998 по 31.03.1999, з 01.04.1999 по 15.01.2003 та з 16.01.2003 по 29.12.2004 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Орбіта ЛТД».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 16.02.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (, місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова