Справа № 320/2442/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року м. Київ № 320/2442/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 за січень - грудень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102, 00 грн;

зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, у відповідності до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням передбачених законом податків і обов"язкових платежів;

зобов`язати надати розрахунок нарахування суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, у відповідності до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

допустити жо негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;

зобов`язати подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за спірний період, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102,00 грн. є протиправними. Позивач вважає, що розмір суддівської винагороди, яку вона отримувала за спірний період, повинен обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб величиною 2270 грн. Застосування відповідачем спеціального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, є неправомірним та суперечить Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Закону України «Про прожитковий мінімум», які не передбачають встановлення окремого розміру прожиткового мінімуму для обчислення суддівської винагороди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну судову адміністрацію України

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області подати до суду обгрунтований детальний помісячний розрахунок суми суддівської винагороди позивача за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, із урахуванням обов`язкових податків та зборів.

23.05.2022 від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність вимог позивача, оскільки територіальне управління з 01.01.2021, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн, встановлених Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік».

23.05.2022 до суду від Державної судової адміністрації України надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує на правомірність дій територіального управління щодо нарахування позивачу суддівської винагороди за спірний період, адже таку розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 01.01.2021 складає 2102,00 грн, запроваджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ. Так, з прийняттям Закону № 1082-ІХ, зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. Звертає увагу на те, що Верховний Суд раніше вже висловлював правову позицію у справі, фактичні обставини та правовідносини якої є подібними до цієї справи. Так, у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 820/1853/17, колегія суддів зазначила, що норма частини третьої статті 133 Закону № 2453-VІ є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього. З огляду на це, необхідно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір мінімальної заробітної плати. Такі норми доповнять частину третю статті 133 Закону № 2453-VІ і становитимуть єдину спеціальну норму, якою буде визначеного розмір посадового окладу судді. Також наголошує, що, з врахуванням ст. 148 Бюджетного кодексу України, ДСА України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо Територіального управління, відповідно останнє є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Нарахування та виплата суддівської винагороди позивачу здійснюється Територіальним управлінням з бюджетних коштів, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Тож, такі дії відповідача щодо нарахування суддівської винагороди позивачу за спірний період із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» ДСА України вважає такими, що відповідають вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

26.07.2022 до суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області надійшли додаткові пояснення, за якими вказується на те, що виключно Законом України «Про Державний бюджет України», визначаються надходження та витрати, водночас, до пояснень надано кошторис на 2021 рік, яким підтверджується виділення ДСА територіальному управлінню коштів для виплати суддівської винагороди виходячи з прожиткового мінімуму 2102,00 грн.

08.08.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на період дії правового режиму воєнного стану.

Дослідивши клопотання про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, адже суди в умовах воєнного стану здійснюють правосуддя. Крім того, в умовах воєнного стану, органи державної влади та місцевого самоврядування також здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України. Разом з тим, нормами чинного процесуального законодавства, зокрема приписів КАС України, яка встановлює підстави та порядок зупинення провадження у справі, не передбачає такої підстави для зупинення провадження у справі як введення воєнного стану. Відповідачем у поданому до суду клопотання про зупинення провадження у справі не зазначено підстави, передбаченої чинним законодавством для зупинення провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України «Про призначення суддів» від 20.07.2007, позивача призначено на посаду судді Тетіївського районного суду Київської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 07.06.2012 № 4919-VI, позивача обрано на

посаду судді Тетіївського районного суду Київської області безстроково.

Відповідно до наказу Тетіївського районного суду Київської області від 21.12.2016 № 05/02-07, з 21.12.2016 позивач приступила до виконання повноважень голови Тетіївського районного суду Київської області строком на три роки до 20.12.2019 включно, але не більш, як на строк повноважень судді, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Відповідно до наказу Тетіївського районного суду Київської області від 20.12.2019 № 02/02-07, на позивача з 21.12.2019 покладено обов`язки виконання обов`язків голови Тетіївського районного суду до дня обрання у встановленому чинним законодавством порядку голови суду рішенням зборів суддів Тетіївського районного суду Київської області.

Зборами суддів Тетіївського районного суду Київської області від 23.12.2020, позивача обрано головою Тетіївського районного сулу Київської області строком на три роки з 24.12.2020 по 23.12.2023 включно, але не більш як на строк повноважень судді.

Відповідно до наказу Тетіївського районного суду Київської області від 10.01.2017 про встановлення доплати за вислугу років голові Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , з 10.01.2017 позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу (стаж роботи, що дає право на доплату станом на 10.01.2017 становить 15 років 00 місяців 01 день)

Отримавши в січні і подальших місяцях 2021 року суддівську винагороду, позивач дізналася про те, що розмір її виплати не відповідає розміру установленому Законом, у зв`язку з чим, позивач не погоджується із сумою виплаченої суддівської винагороди та вважає, що відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення, адже в січні (і в подальших місяцях) 2021 року до 31.12.2021 (включно), відповідач нарахував суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021», в розмірі 2102,00 грн. Однак, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 в розмірі 2270,00 грн. Внаслідок цього, розмір виплаченої суддівської винагороди не відповідає розміру, установленому спеціальним Законом.

Наведене і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом досліджено, що обчислення суддівської винагороди позивачу з січня 2021 року по 31.12.2021 було проведено у відповідності до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.

Статтею 130 Конституції України, визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

За ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Так, ч. 9 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Відповідно до положень Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Водночас, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», додатково встановлено наступні розміри прожиткового мінімуму для: працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102,00 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102,00 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня 1600,00 грн.

З наведеного слідує, що законодавцем фактично розширено перелік основних соціальних і демографічних груп населення та встановлено окремі розміри прожиткового мінімуму для суддів, прокурорів окружної прокуратури та працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами. При цьому, розмір прожиткового мінімуму для вказаних категорій осіб встановлено у розмірі меншому, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Суд вважає, що будь-які обмеження суддівської винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів», адже відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11.03.2020 в справі № 4-р/2020, з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 24.06.1999 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 19.11.2013 № 10-рп/2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016, від 04.12.2018 № 11 -р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03.06.2013 № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01.01.2001 № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.

За таких обставин, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів» та Законом України «Про прожитковий мінімум», які не передбачають встановлення окремого розміру прожиткового мінімуму для суддів, при цьому застосування статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в частині застосування до розрахунку суддівської винагороди з 01.01.2021 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб 2102,00 грн прямо суперечить статті 130 Конституції України.

При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX, як і будь-яким іншим діючим нормативно-правовими актами не скасовані та не внесені зміни в чинні норми права, передбачені: ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами); ст. 130 Конституції України (визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій); ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» (встановлює перелік до основних соціальних і демографічних груп населення).

Відтак, на переконання суду, неможливо розглядати положення абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» в частині застосування до розрахунку суддівської винагороди з 01.01.2021 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб 2102,00 грн, як такі, що відповідають принципам якості та правової визначеності закону, в аспекті застосування до правовідносин визначення розміру суддівської винагороди позивача.

З огляду на наведеного, суд дійшов висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII, не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у січні - грудні 2021 року, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» була неправомірною.

Підсумовуючи, суд зазначає, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону № 1402-VIII, а тому, позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди, яка повинна обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн.

Доводи сторони відповідача щодо того, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, а відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила в його кошторисі на 2021 рік, суд оцінює критично, оскільки частиною четвертою статті 148 Закону № 1402-VIII, передбачено, що функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють Територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Таким чином, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2021 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя. Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності. Натомість, відповідачем зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», а не через відсутність відповідних бюджетних призначень.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 820/1853/17, то така не береться до уваги, оскільки прийнята у інших правовідносинах, які не є подібними із тими, що є спірними в цій справі, зокрема, там ключовим питанням спору було те, яка величина підлягає застосуванню при обчисленні суддівської винагороди: мінімальна заробітна плата чи прожитковий мінімум.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 за січень - грудень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102,00 грн та зобов`язання провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, у відповідності до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, підлягають задоволенню, оскільки саме Територіальне управління ДСА України в Київській області, як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату позивачу суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2021 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя та під час розрахунку річного фонду суддівської винагороди судів Київської області (зокрема позивача) визначити необхідний та достатній розмір річного фонду суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму в розмірі 2270 грн.

Таким чином, у спірному випадку, права позивача порушені саме Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Київській області, яке розраховуючи суддівську винагороду позивача та запитуючи в ДСА України відповідні кошти на її виплату, керувалося нормами Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» щодо застосування розміру прожиткового мінімуму - 2102,00 грн.

У частині задоволення позовних вимог про зобов`язання надати розрахунок нарахування суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2021 пор 31.12.2021 включно, у відповідності до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, слід відмовити, позаяк права позивача в цій частині не порушені відповідачем, та спрямовані на захист прав на майбутнє.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України, встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України, встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі.

Щодо вимог про допуску до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, суд вказує на те, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, водночас, предметом даного спору є нарахування та виплата суддівської винагороди виходячи з певного показника (тобто різниці між виплаченою та тією, що має бути перерахована у відповідності до норм законодавства), з огляду на що, мова про присудження конкретно визначеної судом суми не йде. У досліджених правовідносинах має бути здійснено саме донарахування та виплата (фактично доплата до суми, яка мала бути виплачена судді згідно з нормами закону). Рішення суду у цій справі носить зобов`язальний характер, тому відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині вимоги про зобов`язання виплати суддівської винагороди у межах стягнення за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачувала, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір", тому, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 за січень - грудень 2021 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102,00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Тетіївського районного суду ОСОБА_1 , починаючи з 01.01.2021 по 31.12.2021 включно, у відповідності до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У задоволенні клопотання про допущення до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання нарахувати та виплатити суддівську винагороду за один місяць відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.