Справа № 420/10330/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року) у день виключення 18 січня 2019 року ОСОБА_1 зі списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_2 ) і в подальшому з 19 січня 2019 року по 21 квітня 2023 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року в період з 19 січня 2019 року по 21 квітня 2023 року) при звільненні ОСОБА_1 за період з 19 січня 2019 року по 19 січня 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що при звільненні їй не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. 15.06.2021р. за зверненням позивачки їй виплачено 18739,43 грн індексації за період з 01.01.2015р. по 18.01.2019р. 19.09.2021р. за рішенням Одеського ОАС відповідач на користь позивачки виплатив 18725,06 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2019р. по 15.06.2021р. Під час розрахунку індексації за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. відповідачем застосовано неправильний базовий місяць, тому позивачка звернулась до суду. У судовому порядку зобов`язано відповідача розрахувати та виплатити за вказаний період індексацію грошового забезпечення у належному розмірі. 24.04.2023р. позивачці перераховано на картковий рахунок 65899,52 грн. Тобто фактичний розрахунок по сумам індексації відбувся 21.04.2023р. На думку позивачки, вона має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 19 січня 2019 року по 19 січня 2023 року.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнали та зазначили, що із позивачкою вже здійснено розрахунок по середньому заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Сума середнього заробітку яку просить стягнути позивачка є неспівмірною від розміру недоплаченої суми. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України у редакції з 19.07.2022 року сума середнього заробітку не може бути більшою як за шість місяців. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 у період з 13.01.2004р. по 18.01.2019р. проходила військову службу в органах Державної прикордонної служби України у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.01.2019 №22-ОС ОСОБА_1 , інспектора старшого офіцера відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу, звільнену наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 №499-ОС від 27.12.2018 у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення.

15.06.2021 на картковий рахунок позивачки від відповідача було зараховано 18739,43 грн, деталі операції: "зарплата В/Ч НОМЕР_2 ", сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015р. по 18.01.2019р. (з урахуванням податків і зборів).

16.09.2021р. рішенням Одеського ОАС в адміністративній справі № 420/12092/21 зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2019 по 15.06.2021 у розмірі 18725,06 грн.

Сума середнього заробітку розрахована судом за принципом співмірності між сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (716 днів за період з 19.01.2019р. по 15.06.2021р.) та сумою виплаченої індексації 18739,43 грн.

Разом із тим, вважаючи неправильним розрахунок індексації за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. позивачка звернулася до суду.

Рішенням Одеського ОАС від 28.12.2022р. у справі № 420/10437/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

21.04.2023р. на картковий рахунок позивачки виплачено 65899,52 грн на виконання рішення суду у справі № 420/10437/22.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, заперечення відповідача викладені у його відзиві на позовну заяву, проаналізувавши письмові докази по справі, приписи діючого законодавства, правові позиції Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доведенню обставини несвоєчасного повного розрахунку з позивачкою, оскільки це встановлено рішеннями Одеського ОАС (справи № 420/12092/21 та № 420/10437/22), що вступили в законну силу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, але за період не більше ніж за шість місяців.

Враховуючи практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного суду, суд зазначає наступне.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц та прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку позицію ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд зазначив, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

На підтримку наведеної вище позиції ВП Верховного Суду, 30 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20). У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначена справа переглядалась ВС КАС за позовом військовослужбовця щодо компенсації за неотримане речове майно та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що свідчить про їх ідентичність з цією справою незалежно від того що позивачу у цій справі не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за порушення її приписів та невиплату працівнику відповідних (всіх) сум при звільненні.

Отже, ненарахована індексація належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати військовослужбовцю індексації на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, в межах адміністративної справи № 420/12092/21 позивачкою вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Звертаючись до суду із цим позовом позивачка повторно бажає реалізувати таке право та отримати середній заробіток за час затримки виплати донарахованої суми індексації.

З огляду на те, що середній заробіток за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, такою своєрідною санкцією за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника, суд вважає неприпустимим повторне застосування такої санкції.

Незважаючи на донарахування суми вчасно невиплаченої індексації, відповідача вже притягнуто до фінансової відповідальності за такі дії.

Також необхідно враховувати, що сума середнього заробітку за час затримки виплати індексації на виконання рішення суду виплачена позивачці ще до її звернення із позовом щодо правильного розрахунку цієї виплати. Суд вважає, що хронологія подій у цьому спорі вказує на пасивну поведінку позивачки щодо відновлення своїх прав на отримання належних їй сум при звільненні. Вказане хоч і не звільняє відповідача від відповідальності за невчасний розрахунок, проте, не є підставою для подвійного застосування фінансових санкцій у вигляді сплати середнього заробітку за один і той самий період та за один і той же вид виплати.

Суттєвим також є те, що тривалий час з 2015 року на протязі декількох років механізм нарахування та виплат військовослужбовцям індексації грошового забезпечення грунтувався на відповідних положеннях підзаконних нормативних актів, які в подальшому тільки в судовому порядку та сталої судової практики Верховного Суду були визнані протипрапвними і приймались рішення на користь позивачів. Ці обставини свідчать про відсутність вини безпосередньо військових частин де здійснювались чи не здійснювались нарахування індексації за певний період, що також підлягає врахуванню при визначенні суми стягнення за затримку розрахунку.

Суд вважає, що з урахуванням усіх наведених обставин, наявності спору між сторонами щодо невиплати сум, що вирішувались в судовому порядку, справедливим буде відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою вже реалізовано право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.