Справа № 520/15044/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

24 липня 2023 року справа № 520/15044/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григоров Д.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярославська, буд. 1/29,м. Харків,61052, ) про поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд (з урахуванням уточненої позовної заяви):

- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.04.2022 року щодо звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (підстави: порушення присяги Українському народові, Наказ ГУНП в Харківській області від 21.04.2022 року № 247 та Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року);

- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУНП в Харківській області № 247 від 21.04.2022 року про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області з 22.04.2022р.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07.03.2022р. по день винесення судового рішення з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Ухвалою суду від 28.06.2023р. адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження в цій справі.

14.07.2023р. до суду надійшла заява представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області Тищенко В.В., в якій вона просить суд:

- визнати дії ОСОБА_1 щодо подання позовних заяв з аналогічним предметом та аналогічних підстав такими, що вчинені з метою маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями;

- постановити ухвалу про залишення позову без розгляду або повернення позову.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що позивач, на думку заявника, вчинив дії, направленні на маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями та подав декілька позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Дослідивши подану заяву суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Аналізуючи доводи представника відповідача Тищенко В.В., в якому вона фактично стверджує про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду або повернення позовної заяви в цій справі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 18 КАС України, у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів. Визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

За змістом ст. 160 КАС України позивач не обмежений у праві об`єднати чи не об`єднувати в одному позові декілька позовних вимог, які випливають з відповідних правовідносин. Так само, норми КАС України та, зокрема, ч. 1 ст. 172 КАС України, визначає право, проте не обов`язок позивача викласти в позовній заяві одну чи декілька позовних вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Єдиним обмеженням щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог є випадок, коли їх належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Сама наявність в Кодексі адміністративного судочинства України норм, які визначають можливість об`єднання в одне провадження та роз`єднання позовів та справ за ними, очевидно вказує на те, що позивач не зобов`язаний, звертаючись до суду за захистом свого права, викладати позовні вимоги в одному позові, якщо такі об`єктивно або на його думку випливають з одних правовідносин.

Оглянувши в КП "Діловодство адміністративного суду" Харківського окружного адміністративного суду процесуальні документи суду щодо перелічених заявником справ, судом встановлено, що позивачкою було подано декілька позовів, які містили різні позовні вимоги стосовно правовідносин з приводу звільнення позивачки зі служби в Національній поліції. З цього питання суддями ухвалювалися різні процесуальні рішення. В даній справі було проведено автоматизований розподілу судової справи між суддями, про що було складено та додано до справи відповідний Протокол, справі присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 520/15044/23, суддею у справі визначено суддю Григорова Д.В.

В межах п`ятиденного строку з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, який визначено ч. 8 ст. 171 КАС України для вирішення питання про відкриття провадження у справі, суддею, за наявності підстав для залишення позовної заяви без руху, було постановлено ухвалу від 22.06.2023р. про залишення позовної заяви без руху через пропущення строку звернення до суду. В подальшому недоліки, визначені ухвалою суду було позивачкою усунуто та ухвалою суду від 28.06.2023р. відкрито провадження у справі, поновлено позивачці строк для звернення до суду.

Згідно приписів п.,п 2,5 ч. 4. ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач до відкриття провадження в адміністративній справі подав заяву про її відкликання; позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Суд звертає увагу, що на день та час постановлення вказаної вище ухвали від 22.06.2023р. заяв від ОСОБА_1 про відкликання позовної заяви до суду не надходило. Так само, по всіх наведених заявником позовних заявах в інших справах було постановлено ухвали про повернення позовної заяви. Мотиви поданих заяв та їх відповідність вимогам процесуального закону було оцінено суддями під час постановлення відповідних процесуальних документів.

За таких обставин у суду були відсутні законні підстави для обмеження доступу до суду ОСОБА_1 та, відповідно повернення її позовної заяви.

Що стосується наявності або відсутності ознак з боку позивачки зловживання своїми процесуальними правами, під якими представник відповідача фактично вбачає подання позивачкою різних позовів стосовно захисту своїх прав, суд зазначає наступне.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 14.09.2021р. у справі № 909/243/18, колегія суддів наголосила на відмінностях між поняттями "предмет спору" та "предмет позову". Зокрема, предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

З урахуванням викладених роз`яснень наявності в даному випадку позовів з однаковим предметом позову, як про це зазначає заявник, судом не встановлено та заявником не доведено, адже позивачка зверталася до суду з різними матеріально-правовими вимогами. Що стосується аналогічності предмету та підстав позову, ця обставина, яка, на переконання суду, може бути достовірно встановлено лише при розгляді справи по суті, відповідно до приписів ст. 45 КАС України, може бути визнана судом зловживанням процесуальними правами з урахуванням конкретних обставин справи. Таких обставин заявником не доведено, а його доводи про намагання з боку позивачки вплинути на автоматичний розподіл справ належними доказами не підкріплено.

Посилання заявника на Постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/23/21 від 07.04.2021р. суд вважає неналежними та зауважує, що судом враховується судова практика Верховного Суду, перш за все, в аналогічних правовідносинах. Так, у наведеній Постанові було залишено без розгляду позовну заяву з підстав зловживання процесуальними правами, які виразилися у тому, що позивач неодноразово використав у процесуальних документах (позовній заяві, апеляційній скарзі) принизливі, глумливі, образливі висловлювання щодо відповідача, а також стосовно судді, яка відмовила у відкритті провадження у справі, з огляду на що Суд визнав такі дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача від імовірних порушень з боку відповідача.

В даному випадку подібних обставин не вбачається.

Так само, щодо посилань на Постанову Верховного Суду від 19.08.2021р. у справі № 160/5479/19, слід врахувати, що у ній надано оцінку правовідносинам за обставинами, коли стороною процесу апеляційна скарга в одній справі неодноразово подавалася до суду та відкликалася.

Таким чином, слід наголосити на тому, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (рішення у справі "Беллє проти Франції" (Bellet v. France), заява № 13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі "Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії", (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Крім того, в пункті 37 Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law; прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (далі - Доповідь Венеціанської комісії) вказано, що верховенство права включає в себе вісім «інгредієнтів: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародно-правових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France, заява № 29731 /96).

У справі «Bellet v. France» (заява №23805/94, пункт 36) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відтак, оцінюючи процесуальну поведінку сторін, суд не вбачає підстав вважати з боку позивача наявними умисних дій, які свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами. Також суд бере до уваги неможливість безпідставної відмови у доступі до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку що доводи представника відповідача є необґрунтованими, а заява про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 5, 18, 44, 47, КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області Тищенко В.В. залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Д.В. Григоров