Справа № 240/7995/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7995/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

24 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області по нарахуванню, стягненню єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в період з 01.01.2013;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області списати суми недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафи та пеню, нараховані на суми недоїмки, звільнити від сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зняти з обліку як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2013 по даний час, скасувати вказаний обов`язок поширивши тим самим зворотною силу дії ч.4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в редакції 13 травня 2020 року №592-ІХ до позивача, як до особи, що проводила незалежну професійну діяльність з інвалідністю, та уникнувши багаторазового притягнення до фінансової відповідальності за одне і те саме порушення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (іден. номер НОМЕР_1 ) з 08.04.2017 зареєстрований як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат), що не оспорюється сторонами.

Відповідно до витягу з інтегрованої картки платника податків, код класифікації доходів бюджету 71400000, станом на 19.01.2021 за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 877711,53 грн. До вказаної суми увійшли ЄСВ за період з 31.12.2012 по 19.01.2021 (а.с.39-47).

09.12.2021 на підставі рішення №000/11376/2406 від 17.11.2021 про застосування штрафної санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 03.09.2013 по 07.05.2020 відповідачем нараховано позивачу пеню у розмірі 1089,50 грн та штрафну санкцію у розмірі 65,41 грн, у зв`язку з чим, сума заборгованості зі сплати єдиному соціальному внеску станом на 09.12.2021 становила 88866,44грн.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №427261 від 20.05.2021 ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 2 групу інвалідності з 28.04.2021 по 01.06.2023 (а.с. 8 зворот).

09 жовтня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, шляхом надіслання заяви засобами поштового зв`язку, з проханням повідомити про періоди за які йому нараховано вимоги про сплату боргу (недоїмки) та звільнити від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Також позивач просив списати з нього суми недоїмки, а також штрафи та пеню нараховані на суми недоїмки за весь період, за який нараховані всі вимоги про сплату боргу по ЄСВ (а.с. 10-11).

Листом від 21.10.2021 за вих.№18217/6/06-30-24-03-08 Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області на звернення позивача щодо заборгованості з єдиного внеску повідомило, що з 01.01.2017 ФОП - платники єдиного податку та ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе ЄВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону - пенсію або соціальну допомогу (частина четверта ст. 4 Закону №2464 у редакції Закону №1774). Зазначена норма не застосовується до осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Саме тому, з 01.01.2017 по 31.12.2020, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримали дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, то такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Також вказано, що з 01.01.2021 розширено перелік платників єдиного внеску, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску та види пенсійного забезпечення, які надають право не сплачувати такий внесок. Відповідні зміни внесено до частини четвертої ст.4 Закону №2465, з 01.01.2021 звільняються від сплати за себе єдиного внеску фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, якщо вони отримують пенсію за віком, або за вислугою років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, та отримують відповідно до цього закону пенсію або соціальну допомогу.

Враховуючи зазначене, станом на 21.10.2021, на підставі даних реєстру страхувальників та відповідно до норм Закону №2464 позивач, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, звільняєтесь від сплати єдиного внеску за себе з 28.04.2021 по 01.06.2023 (а.с. 12-14).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови списати суму недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафи та пеню, нараховані на суми недоїмки, за період з 01.01.2013 по даний час, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Положеннями статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону №2464-VІ особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України).

Матеріали справи свідчать, що позивач має статус особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, що не оспорюється сторонами.

Окрім того, встановлено, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ №427261 від 20.05.2021 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання з 28.04.2021.

Проте, на податковому обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю позивач перебуває з 08.04.1997.

Водночас суд акцентує увагу на тому, що відповідно до досліджених судом доказів у справі, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску у розмірі 88866,44 грн, виникла в період з 31.12.2012 по 19.01.2021 (87711,53 грн + 1154,91 грн (штрафні санкції та пеня нараховані за рішенням відповідача від 17.11.2021)), тобто до моменту встановлення позивачу 2 групи інвалідності - 28.04.2021.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 3 пункту 2 розділу VІ Інструкції №449 визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 - 7 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №449 для платників, зазначених, зокремау п.4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції (особи, які провадять незалежну професійну діяльність), єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску.

У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас п.5 розділу ІІІ Інструкції №449 встановлено, що особи, зазначені в пункті 4 розділу II цієї Інструкції, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови самостійного визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є особою з інвалідністю, звільняються від сплати єдиного соціального внеску за себе, окрім випадку добровільної участі цієї особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, з моменту встановлення інвалідності.

Отже, як вже зазначалось вище з 28.04.2021 позивачу встановлена інвалідність 2 групи строком до 01.06.2023.

Доказів укладання позивачем договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до суду не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що саме з 28.04.2021 позивач звільняється від сплати єдиного соціального внеску, тобто з моменту встановлення інвалідності 2 групи.

Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на помилковість доводів позивача про звільнення його від обов`язку сплати ЄСВ з 01.01.2013, оскільки у період до 27.04.2021, включно, позивач зобов`язаний був виконувати свій обов`язок, щодо вчасної сплати єдиного внеску.

Також суд вказує на правомірність доводів відповідача щодо ненарахування позивачу єдиного внеску з 28.04.2021 по 01.06.2023 у зв`язку із встановленням інвалідності, адже згідно з нормами закону позивач звільнений від сплати ЄСВ з моменту набуття інвалідності 2 групи, тобто з 28.04.2021.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 списати суму недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штраф та пеню, нараховані на суми недоїмки, за період з 01.01.2013 по 27.04.2021, є правомірними, вчиненими на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений законами України.

Водночас, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наведені вище обставини виключають протиправність дій відповідача у межах спірних правовідносин. До того ж, позивачем не наведено суду жодної обставини, яка б свідчила саме про протиправність дій відповідача, як і не надано доказів, які б могли підтвердити такі дії.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997(справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивачем визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Наведене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Курко О. П.