Справа № 200/6497/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року справа №200/6497/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 200/6497/21 (головуючий суддя І інстанції Христофоров А.Б.), складеного в повному обсязі 10 вересня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості у розмірі 215 928,17 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини № НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною дію Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7327/20-а від 30 жовтня 2020 року у розмірі 77 732, 68 грн;

- стягнути з Військової частини № НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість з виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 27 червня 2017 року по 27 червня 2020 року, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 червня 2020 року по 30 жовтня 2020 року, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації та компенсації невикористаної додаткової відпустки у загальному розмірі 215 928, 17 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.06.2017 по 27.06.2020 у розмірі 32 249,63 грн., компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки у розмірі 6 851,29 грн, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 47 718,36 грн.

Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період з 27.06.2017 по 27.06.2020 з урахуванням висновків суду вкладених у даному рішенні.

Зобов`язано Військову частину№ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2017-2020 роки з урахуванням висновків суду вкладених у даному рішенні.

Зобов`язано Військову частину№ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації та компенсації за невикористану додаткову відпустку з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 200/6497/21 в частині відмови у задоволені позовних вимог та вказав, що ненаведення судом розрахунку суми належної для отримання індексації є порушенням права позивача на її отримання.

Від відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина серії НОМЕР_2 від 05 жовтня 2010 року (а.с. 10).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 27 листопада 2017 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій (а. с. 11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 200/7327/20-а визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 27 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням як базового місяця - січня 2008 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та у період з 01 березня 2018 року по 27 червня 2020 року без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру, зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням як базового місяця - січня 2008 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 27 червня 2020 року з врахуванням всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 27 червня 2017 року по 27 червня 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру, а саме щомісячної винагороди за участь в АТО/ООС, винагороди за бойове чергування, а також індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 червня 2020 року по 30 жовтня 2020 року, зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, та компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні (а.с. 12-22).

Відповідачем на виконання рішення суду № 200/7327/20-а нараховано і виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 32 249,63 грн. з урахуванням раніше виплачених сум, середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 червня 2020 року по 30 жовтня 2020 року у сумі 48 718, 36 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні в сумі 6851,29 грн.

Позивач не погодився з таким розрахунком, та вважає такі дії відповідача протиправними. Зазначає, що відповідачем не взято до уваги, що з 01.05.2017 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1684 грн. Коефіцієнт індексації з базовим місяцем січень 2008 року у червні 2017року становить 221,5. Сума поточної індексації з 27 червня 2017 року складає 497, 34 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними. Зазначає що відповідачем неправильно розраховано індексацію, та не включені всі складові грошового забезпечення для розрахунку компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби свідчить про порушення відповідачем вимог діючого законодавства та зобов`язав її нарахувати та виплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Фактично позивач оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення індексації у конкретній сумі, обрахованій позивачем.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що обчислення суми індексації є виключною компетенцією відповідача, а судом не розглядалось питання щодо її обчислення та визначення суми індексації, оскільки відповідач не надав до суду першої інстанції відповідного розрахунку суми індексації, та за для недопущення її хибного розрахунку, суд апеляційної інстанції вважає достатнім способом захисту прав позивача саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі № 200/6497/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць