Справа № 160/9492/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2023 року Справа № 160/9492/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
04 травня 2023 року представник приватного підприємства «Харків-Полімер» звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці: №UA 209000/2022/000121/1 від 04.11.2022 року.
Під час декларування товарів за вказаною електронною митною декларацією «Харків-Полімер» обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема позивачем надано перелік документів з метою митного оформлення товарів.
Однак, митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000121/l від 04.11.2022 року та відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення
Приватне підприємство «Харків-Полімер» вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA 209000/2022/000121/1 від 04.11.2022 року, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 травня 2023 року для розгляду адміністративної справи №160/9492/23 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
11 травня 2023 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Львівської митниці надійшла заява вх.№9232/23, в якій представник просила направити копію позовної заяви з додатками на адресу відповідача, оскільки представником останньої було отримано лише ухвалу про відкриття провадження від 09 травня 2023 року.
Pішення про коригування митної вартості від 04 листопада 2022 року №UA209000/2022/000121/1 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 03.11.2022 № UA209190/2022/043397), виносилось на товар:
№1. Полімери етилену в первинних формах: - Поліетилен марки HDPE grade BL6200, гycтина 0,959 г/см3, в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,39 грам/10 хвилин при навантаженні 2,16 кгс., за ціною 1,2990 Дол. США за кг, на умовах поставки FCA RIGA.
Згідно пункту 2 статті 53 Митного кодексу України, серед документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до пункту 4.1 статті 54 Митного кодексу України, здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Положеннями статті 52 Митного кодексу України декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, встановлено наступне.
Відповідно до частини 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.
Під час розгляду документів було виявлено наступне:
Наданий до митного контролю платіжний документ від 18.10.2022 №б/н у гр. 70 містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію № 7 від 17.10.2022 до контракту.
Специфікація №7 від 17.10.2022 до контракту разом із митною декларацією не надана.
Згідно наданої до митного контролю специфікації від 18.10.2022 №9 оплата товару має бути здійснена протягом 2-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку.
Наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 18.10.2022, не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо.
Специфікація від 18.10.2022 №9 у пункті 1.3 містить умови за яких вступають в силу штрафні платежі за невиконання умов договору. Дана специфікація є невід`ємною частиною контракту. Згідно умов специфікації, продавець надсилає покупцю повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу і покупець має визначений строк на здійснення такої операції. Починаючи з шостого дня нараховуються штрафні платежі за збереження товару.
До митного контролю не надано документи щодо строків відвантаження товару зі складу, отже до складових митної вартості можуть бути невключені відповідні платежі, адже митна вартість товару - це ціна, що сплачена або підлягає сплаті.
Товар постачається на комерційних умовах FCA Рига (Литва) на виконання вимог контракту №21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура №54/10 від 31.10.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між приватним підприємством «Харків-Полімер» та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс».
Згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 31.10.2022 №LV-3774520 перевізником є ТОВ «Київ спец транс», проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній.
Договором транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів а автомобільним транспортом №3 від 02.07.2018 року передбачена заявка на перевезення, яка є невід`ємною частиною договору та містить такі важливі відомості як: адреса завантаження/розвантаження, умови оплати, термін доставки, додаткові умови перевезення.
Заявка на перевезення разом із митною декларацією не подавалась.
Таким чином, виявлено розбіжності у поданих документах та відсутність всіх документів для перевірки правильності визначення митної вартості.
Крім того, у додатково наданих декларантом документах останнім не усунуто та не роз`яснено виявлені розбіжності.
З огляду на викладене, представник Львівської митниці просить відмовити у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Харків-Полімер».
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Керівник приватного підприємства «Харків-Полімер» - Тітова Марина Володимирівна.
Підприємство 30 серпня 2010 року взято на облік як платник податків у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Правобережна ДПІ (Центральний р-н. м.Дніпра).
Основний вид економічної діяльності за кодом КВЕД 46.76 - Оптова торгівля іншими проміжними продуктами.
Судом встановлено, що 10 вересня 2021 року між приватним підприємством «Харків-Полімер» та ТОВ «Ніка» укладено контракт №21/09.
Відповідно до пункту 1.1 контракту, продавець зобов`язався передати у власність покупця поліетилен та поліпропілен, ПХВ в кількості, відповідної якості та по ціні зазначеній у додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах контракту.
Згідно пункту 1.2. контракту, умови поставки та оплати товару зазначаються в додатках.
Пунктом 1.4 контракту, ціни на товар визначаються відповідно до умов поставки, які вказані в додатках до контракту, згідно «Інкотермс-2010» враховуючи вартість тари, пакування та маркування.
Відповідно до специфікації №9 від 18.10.2022 року до контракту, сторони погодили поставку поліетилену високої густини марки BL 6200, вагою 110 тонн., на загальну вартість 136400 доларів США, на умовах поставки FCA Рига, Латвія та умовах 100% передплати.
На виконання умов контракту, продавцем було виставлено проформу інвойс №131/10 від 18 жовтня 2022 року, яка надавалася до митного оформлення та містить посилання на специфікацію №8 на 110 тонн товару, на загальну вартість 136400 доларів США.
Покупець 19 жовтня 2022 року згідно свіфта, який було надано додатково, сплатив 190 520 доларів США.
У свіфті у призначенні платежу зазначено: оплата за Специфікацією №8 та специфікацією №9 до контракту.
Також, митниці додатково було надано специфікацію №8 на загальну суму 54 120 доларів США та проформу інвойс №130/10 від 17 жовтня 2022 року до специфікації №8 на загальну суму 54 120 доларів США.
Отже, загальна вартість товарів за специфікацією №8 та специфікацією №9 до контракту склала 190520 доларів США, яка і була сплачена згідно свіфта від 19.10.2022 року.
Інвойс №131/10-1 від 28 жовтня 2022 року мав посилання на контракт та специфікацію №9 від 18 жовтня 2022 року.
У ЦМР №LV-3774520 міститься посилання на інвойс №131/10-1 від 28 жовтня 2022 року та пакувальний лист до нього, крім того, у ньому зазначено номер автомобіля, який здійснював перевезення та повністю співпадає з номером автомобіля, що зазначений у заявці на перевезення №54/10 від 25 жовтня 2022 року.
Зазначені документи у сукупності дають у повній мірі можливість ідентифікувати, який саме товар було поставлено та сплачено згідно свіфта від 19 жовтня 2022 року.
Відносно того, що у графі 71А свіфта зазначені умови OUR, яким передбачався обов`язок сплати комісійних платежів покупцем.
Повідомленням про готовність товару до завантаження є інвойс №131/10-1, який датовано 28 жовтня 2022 року, а товар фактично було завантажено 31 жовтня 2022 року, що зазначено в ЦМР №LV-3774520, таким чином строки завантаження зазначені у Специфікації №9 від 18 жовтня 2022 року покупцем не були порушені.
Відповідно до Специфікації №9 від 18.10.2022 року товар постачається на умовах поставки FCA Riga (Латвія).
Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02 липня 2018 року №3, укладений між приватним підприємством «Харків-Полімер» (Замовник) та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» (Експедитор).
Відповідно до пункту 1.1 договору, експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок коштів замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною-перевізником.
На підтвердження транспортних витрат було надано договір перевезення між ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» та ТОВ "Київспецтранс" №980 від 25 жовтня 2022 року.
Пунктом 4.1 Договору перевезення сторони погодили, що вартість вказаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною Договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду Експедитора.
Рахунок на оплату №54/10 від 31 жовтня 2022 року має посилання на Договір перевезення та заявку на перевезення №54/10 від 25 жовтня 2022 року.
За умовами поставки FCA страхування не є обов`язковим.
У довідці №54/10 про транспортні витрати, страхування не здійснювалось.
Відповідно до пункту 4.3 Договору, перевезення та оплата здійснюється протягом 5 банківських днів, з моменту надання оригіналів документів, якщо у заявці не вказано інше.
Підставою для оплати замовником є оригінал рахунку-фактури Експедитора, акту виконаних робіт, ЦМР з печаткою вантажоодержувача, якщо інше не обумовлено у заявці.
Заявкою №54/10 від 25 жовтня 2022 року сторони погодили порядок розрахунку безготівковий при вивантаженні товару.
Отже, відповідно до даних ЦМР №LV-3774520, товар отримано 04 листопада 2022 року, таким чином на день митного оформлення товару термін оплати за транспортні послуги ще не настав.
Транспортні послуги оплачені в повному обсязі згідно платіжного доручення №2099 від 07листопада 2022 року.
Під час декларування товарів за вказаною електронною митною декларацією «Харків-Полімер» обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема позивачем надано з метою митного оформлення товарів наступні документи:
- контракт від 10.09.2021 №21/09;
- доповнення №1 до Контракту від 18.10.22 року;
- специфікацію №9 від 18.10.2022 року;
- специфікацію №8 від 17.10.2022 року;
- проформу інвойс №130/10 від 17.10.2022 року;
- договір про надання послуг митного брокера 1811/1 від 18.11.2019 року;
- проформу-інвойс 131/10 від 18.10.2022 року;
- інвойс 131/10-1 від 28.10.2022 року;
- пакувальний лист від 28.10.2022 року;
- ЦМР 3774520 від 31.10.2022 року;
- договір перевезення №3 від 02.07.2018 року;
- договір про надання послуг митного брокера №1811/1 від 18.11.2019 року;
- договір перевезення №980 від 25.10.2022 року;
- заявку на перевезення 54/10 від 25.10.2022 року;
- рахунок фактуру №54/10 від 31.10.2022 року;
- рахунок фактуру №54/10 від 31.10.2022 року з виправленнями;
- довідку про транспортні витрати №54/10 від 31.10.2022 року;
- свіфт б/н від 18.10.2022 року;
- свіфт б/н від 19.10.2022 року;
- платіжне доручення №2099 від 07.11.2022 року.
Під час розгляду документів, наданих позивачем для здійснення митного оформлення товару, посадовими особами Львівської митниці було виявлено наступні розбіжності:
Наданий до митного контролю платіжний документ від 18.10.2022 №б/н у гр.70, містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію № 7 від 17.10.2022 до контракту.
1) Специфікація №7 від 17.10.2022 до контракту разом із митною декларацією не надана.
Згідно наданої до митного контролю специфікації від 18.10.2022 №9 оплата товару має бути здійснена протягом 2-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку.
2) Наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 18.10.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо.
Специфікація від 18.10.2022 №9 у пункті 1.3 містить умови за яких вступають в силу штрафні платежі за невиконання умов договору. Дана специфікація є невід`ємною частиною контракту. Згідно умов специфікації, продавець надсилає покупцю повідомлення про готовність товару до відвантаження зі складу і покупець має визначений строк на здійснення такої операції. Починаючи з шостого дня нараховуються штрафні платежі за збереження товару.
3) До митного контролю не надано документи щодо строків відвантаження товару зі складу, отже до складових митної вартості можуть бути невключені відповідні платежі, адже митна вартість товару - це ціна, що сплачена або підлягає сплаті.
Товар постачається на комерційних умовах РОЛ Рига (Литва) на виконання вимог контракту №21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура №54/10 від 31.10.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між приватним підприємством «Харків-Полімер» та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс».
4) Згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 31.10.2022 №LV-3774520 перевізником є ТОВ «Київспецтранс», проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній.
Договором транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів а автомобільним транспортом №3 від 02.07.2018 року передбачена заявка на перевезення, яка є невід`ємною частиною договору та містить такі важливі відомості як: адреса завантаження/розвантаження, умови оплати, термін доставки, додаткові умови перевезення.
5) Заявка на перевезення разом із митною декларацією не подавалась.
Однак Львівською митницею за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів не було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів та відповідно до положень Митного кодексу України, прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000121/l від 04.11.2022 року та відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2022/000210 від 04.11.2022 року.
Приватне підприємство «Харків-Полімер» вважає, що надані Львівській митниці документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість, її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та на їх підставі можливо ідентифікувати задекларовані товари, з огляду на що представник вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA 209000/2022/000121/1 від 04.11.2022 року, у зв`язку із чим останній звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
За приписами частини 8 статті 52 Митного кодексу України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та (або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому, застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
У ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, відповідач дійшов висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.
Проте, суд вважає необґрунтованими висновки митного органу з огляду на наступне.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Суд враховує, що митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. І на підставі тих, що надані додатково з ініціативи декларанта чи на вимогу митного органу.
Щодо правильності обрання відповідачем методу для визначення митної вартості, суд зазначає наступне.
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Верховний Суд, розглядаючи судові справи щодо оскарження аналогічних рішень митниці, висловлює у своїх постановах, наступні правові висновки: «Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів. Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування» (постанова від 22.04.2019 № 815/6242/17).
У постанові Верховного Суду від 18.12.2020 у справі №160/5853/19 вказано, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Під час декларування товарів за вказаною електронною митною декларацією «Харків-Полімер» обрано основний метод визначення митної вартості товару - за ціною договору та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема позивачем надано з метою митного оформлення товарів, наступні документи:
- контракт від 10.09.2021 №21/09;
- доповнення №1 до Контракту від 18.10.22 року;
- специфікацію №9 від 18.10.2022 року;
- специфікацію №8 від 17.10.2022 року;
- проформу інвойс №130/10 від 17.10.2022 року;
- договір про надання послуг митного брокера 1811/1 від 18.11.2019 року;
- проформу-інвойс 131/10 від 18.10.2022 року;
- інвойс 131/10-1 від 28.10.2022 року;
- пакувальний лист від 28.10.2022 року;
- ЦМР 3774520 від 31.10.2022 року;
- договір перевезення №3 від 02.07.2018 року;
- договір про надання послуг митного брокера №1811/1 від 18.11.2019 року;
- договір перевезення №980 від 25.10.2022 року;
- заявку на перевезення 54/10 від 25.10.2022 року;
- рахунок фактуру №54/10 від 31.10.2022 року;
- рахунок фактуру №54/10 від 31.10.2022 року з виправленнями;
- довідку про транспортні витрати №54/10 від 31.10.2022 року;
- свіфт б/н від 18.10.2022 року;
- свіфт б/н від 19.10.2022 року;
- платіжне доручення №2099 від 07.11.2022 року.
Щодо розбіжності у специфікаціях до контракту поданих разом із митною декларацією, суд зазначає наступне.
Відповідно до специфікації №9 від 18.10.2022 року до контракту, сторони погодили поставку поліетилену високої густини марки BL 6200, вагою 110 тонн., на загальну вартість 136400 доларів США, на умовах поставки FCA Рига, Латвія та умовах 100% передплати.
На виконання умов контракту продавцем було виставлено проформу інвойс №131/10 від 18 жовтня 2022 року, яка надавалася до митного оформлення, та містить посилання на специфікацію №8 на 110 тонн товару, на загальну вартість 136400 доларів США.
Покупець 19 жовтня 2022 року згідно свіфта, який було надано додатково, сплатив 190 520 доларів США.
У свіфті у призначенні платежу зазначено: оплата за Специфікацією №8 та специфікацією №9 до контракту.
Також, митниці додатково було надано специфікацію №8 на загальну суму 54 120 доларів США та проформу інвойс №130/10 від 17 жовтня 2022 року до специфікації №8 на загальну суму 54 120 доларів США.
Отже, загальна вартість товарів за специфікацією №8 та специфікацією №9 до контракту склала 190520 доларів США, яка і була сплачена згідно свіфта від 19.10.2022 року.
Інвойс №131/10-1 від 28 жовтня 2022 року мав посилання на контракт та специфікацію №9 від 18 жовтня 2022 року.
У ЦМР №LV-3774520 міститься посилання на інвойс №131/10-1 від 28 жовтня 2022 року та пакувальний лист до нього, крім того, у ньому зазначено номер автомобіля, який здійснював перевезення та повністю співпадає з номером автомобіля, що зазначений у заявці на перевезення №54/10 від 25 жовтня 2022 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначених документів у своїй сукупності достатньо для того, щоб ідентифікувати, який саме товар було поставлено та сплачено згідно свіфта від 19 жовтня 2022 року.
Щодо порушення строків завантаження, суд зазначає наступне.
У ЦМР №LV-3774520 міститься посилання на інвойс №131/10-1 від 28 жовтня 2022 року та пакувальний лист до нього, крім того, у ньому зазначено номер автомобіля, який здійснював перевезення та повністю співпадає з номером автомобіля, що зазначений у заявці на перевезення №54/10 від 25 жовтня 2022 року.
Зазначені документи у сукупності дають у повній мірі можливість ідентифікувати, який саме товар було поставлено та сплачено згідно свіфта від 19 жовтня 2022 року.
Відносно того, що у графі 71А свіфта зазначені умови OUR, якими передбачався обов`язок сплати комісійних платежів покупцем.
Повідомленням про готовність товару до завантаження є інвойс №131/10-1, який датовано 28 жовтня 2022 року, а товар фактично було завантажено 31 жовтня 2022 року, що зазначено в ЦМР №LV-3774520.
Таким чином, суд приходить до висновку, що строки завантаження, зазначені у Специфікації №9 від 18 жовтня 2022 року, покупцем не були порушені.
Щодо розбіжності стосовно відсутності договору з ТОВ "Київспецтранс", суд зазначає наступне.
Відповідно до Специфікації №9 від 18.10.2022 року товар постачається на умовах поставки FCA Riga (Латвія).
Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02 липня 2018 року №3, укладений між приватним підприємством «Харків-Полімер» (Замовник) та ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» (Експедитор).
Відповідно до пункту 1.1 договору, експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок коштів замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною-перевізником.
Пунктом 4.1 Договору перевезення сторони погодили, що вартість вказаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною Договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду Експедитора.
На підтвердження транспортних витрат було надано договір перевезення між ТОВ «Інтер-Лайн Сервіс» та ТОВ "Київспецтранс" №980 від 25 жовтня 2022 року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимог домовленостей та було надано договір з ТОВ "Київспецтранс" №980, відтак останнім не порушено вимог чинного законодавства.
У спірному рішенні №UА209000/2022/000121/1 відповідачем не конкретизовано підстави незастосування попередніх методів.
Загальні посилання на норми Митного кодексу України щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості не є належним обґрунтуванням прийнятого відповідачем рішення №UА209000/2022/000121/1 від 04.11.2022 року.
Відсутність в митниці інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами не є належною підставою для незастосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а відсутність у митниці необхідних документів не є належною підставою для незастосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів.
Отже, наведені у рішенні доводи відповідача не є належним обґрунтуванням для застосування резервного методу при визначенні митної вартості товару та доказом неможливості застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості відповідно до вимог Митного кодексу України.
За таких обставин, митницею не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимог встановлених статтею 55 Митного кодексу України щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року по справі № 809/1174/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року у справі №825/648/17.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що декларант подав усі наявні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору, а недоліки, на які посилається митниця, не перешкоджали визначенню митної вартості товарів.
Декларантом включено до митної вартості товарів усі необхідні складові, визначено їх числові значення, підтверджено та обґрунтовано документально складові митної вартості товарів - ціну, що підлягала сплаті за товар, та транспортні витрати, а також спростовано обставини, які унеможливлюють, на думку контролюючого органу, застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору.
Суд зазначає, що обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом підтверджено також і у висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 06.03.2019 у справі №809/278/17.
Зміст спірного рішення відповідача, яке є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, яка передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: - має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; - зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень.

З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці від 04.11.2022 року №UA209000/2022/000121/1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, адміністративний позов приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 2684,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "ОТП Банк" у м.Києві №2519 від 02 травня 2023 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь приватного підприємства «Харків-Полімер» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок).

Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.

Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами першою - третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Сергєєвої Маї Шаукатівни серія ДП №2834 від 21 серпня 2014 року;

- договір про надання правничої допомоги №29 від 28 квітня 2020 року;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги до договору №29 року від 28 квітня 2023 року;

- копію додаткової угоди №1 від 28.04.2023 року до договору №29 року від 28 квітня 2023 року;

- копію рахунку на оплату №63 від 02.05.2023 року за послугу "Юридичне супроводження процесу оскарження в судовому порядку рішення про коригування митної вартості Львівської митниці, а саме: від 04.11.2022 року №UA209000/2022/000121/1 в суді першої інстанції" на суму 5000,00 грн.;

- копії платіжної інструкції АТ "ОТП Банк" у м.Києві №2523 від 02 травня 2023 року на суму 5000,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву виклала свої заперечення проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн., зазначивши наступне.

Митниця звертає увагу суду на те, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

У позовній заяві приватного підприємства «Харків-Полімер» зазначено про орієнтовний розрахунок витрат, які позивач може понести під час розгляду судового процесу - 5000,00 грн., які включають в себе повне супроводження справи у суді першої інстанції.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката є непідтвердженим та не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих робіт.

Відсутність детального опису робіт та послуг не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням заперечень представника відповідача, суд вважає, що понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. є не співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе стягнути на користь приватного підприємства «Харків-Полімер» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці () про коригування митної вартості товарів від 04.11.2022 року №UA209000/2022/000121/1.

Стягнути на користь приватного підприємства «Харків-Полімер» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок).

Стягнути на користь приватного підприємства «Харків-Полімер» () за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник