Справа № 580/2492/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року справа № 580/2492/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами загального письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

04.04.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) (далі відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення від 22.02.2023 №4 про скасування йому дозволу на імміграцію від 25.04.2009 та посвідки на постійне проживання серії ЧР від 25.04.2009 №14282.

Обґрунтовуючи зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання. Підставою рішення зазначив п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» та підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє вмотивування із-за якого неможливо встановити, які саме норми законодавства застосував відповідач для скасування дозволу на імміграцію.

Ухвалою від 05 квітня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив її розгляд здійснювати правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з даними рекомендованого повідомлення ухвалу позивач отримав 13.04.2023, а відповідач 05.04.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 27.04.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. 05.05.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити його позовні вимоги.

27.04.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що у зв`язку з тим, що 04.08.2009 позивач набув громадянство України, прийнято спірні рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію" та посвідки на постійне проживання в Україні на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №32. Зі вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

05.05.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити його позовні вимоги. Обгрунтовуючи зазначив, що жодним нормативно-правовим актом України з питань громадянства не передбачено скасування дозволу на імміграцію з підстав видачі особі довідки про реєстрацію громадянином України. Тому спірне рішення е відповідає нормам чинного законодавства. Відповідач не вказав законних обґрунтувань на підтвердження того, що позивач за час перебування на території України вчинив протиправні дії, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію. Вказане у спірному рішенні зобов`язання виїхати з України не узгоджується з підставою прийняття рішення набуття громадянства України. 22.02.2023 відповідач прийняв оскаржуване рішення з підстави належності позивача до громадянства України, а 10.03.2023 (через 15 днів) скасував рішення про набуття позивачем громадянства України.

Ухвалою від 06 червня 2023 року суд здійснив перехід у розгляді справи зі спрощеного в загальне позовне та розпочав підготовче провадження, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначив підготовче засідання на 20 червня 2023 року о 12 год. 00 хв. Ухвалою від 20 червня 2023 року суд задовольнив клопотання (вх. від 20.06.2023 №24561/23) відповідача, відклав підготовче засідання у справі та призначив чергове підготовче засідання на 27 червня 2023 року о 14 год. 00 хв. 27.06.2023 усною ухвалою суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті за правилами письмового провадження.

Всі подані сторонами докази долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 народився в c. Кропивна Золотоніського району Черкаської області.

Відповідно до паспорта НОМЕР_3 позивач є громадянином Російської Федерації.

25.04.2009 начальник відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Черкаській області затвердив висновок про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 3. ч. 3. ст. 4 Закону України Про імміграцію, як такому, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України.

25.04.2009 позивач документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою від 04.08.2009 № 10/3-4-138/09 про реєстрацію особи громадянином України 04.08.2009 відповідач прийняв рішення про набуття громадянства України позивачем відповідно до ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України. Вказано, що відповідно до законодавства України вказана особа є громадянином України з 04.08.2009.

Золотоніський відділ УДМСУ в Черкаській області направив відповідачу висновок, в якому зазначив, що 04.08.2009 позивачу видано довідку №138/09 про реєстрацію особи громадянином України на підставі ч.1 ст.8 Закону України Про громадянство України. У 2009 році позивачу оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 , яка видана 25.04.2009. На підставі викладеного та керуючись п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію просив скасувати дозвіл на імміграцію в Україну позивачу, уродженцю с.Кропивна Золотоніського району Черкаської області.

22.02.2023 заступник начальника УДМС у Черкаській області Володимир ОНИЩЕНКО затвердив висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину Російської Федерації позивачу у зв`язку з набуттям громадянства України.

Відповідач прийняв рішення від 22.02.2023 № 4 (далі спірне рішення) про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п.6 ч.1 ст.12 Про імміграцію. У ньому також зазначив, що видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 25.04.2009 скасована на підставі вимог підп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 № 321. Відповідно до вимог ч.2 ст.13 Закону України Про імміграцію особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Листом від 22.02.2023 № 7101.3-1473/71.3-23 відповідач повідомив позивача про прийняте спірне рішення.

Центр надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Золотоніської міської ради листом від 22.02.2023 №140 повідомив відповідачу про те, що позивач знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 ,- на підставі спірного рішення.

Листом від 10.03.2023 №7101.6.1-1997/71.1-23 відповідач повідомив позивачу, що 10.03.2023 відповідно до ст.21 Закону України «Про громадянство України» скасував рішення про набуття ним громадянства України від 04.08.2009, оскільки він набув громадянство України і подав декларацію про відмову від іноземного громадянства та не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Не погоджуючись і спірним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду зі вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Статтею 3 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (далі Закон № 3773) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України Про імміграцію іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07.06.2001 № 2491-ІІІ Про імміграцію (далі Закон № 2491-ІІІ).

Відповідно до абз. 1, 4 ч.1 ст.1 Закону № 2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Тобто, імміграція, як поняття, не стосується громадян України.

Згідно з п.3 ч.3 ст.4 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням. Відповідно до ч.4 ст.11 Закону № 2491-ІІІ особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Вказаними вище документами підтверджується, що позивач документований посвідкою на постійне проживання від 25.04.2009 серії НОМЕР_4 , оскільки мав громадянство іншої держави.

Підстави для скасування дозволу на імміграцію встановлено ст.12 Закону № 2491-ІІІ. Зокрема, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, вказаний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію не є вичерпним.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 (із змінами і доповненнями) (далі Порядок № 1983).

Відповідно до п.21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з п.22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Позивач відповідно до частини 1 статті 8 Закону України Про громадянство України отримав громадянство України 04.08.2009, що підтверджується довідкою від 04.08.2009 № 10/3-4-138/09 про реєстрацію особи громадянином України.

Спірне рішення прийняте на підставі п. 6 ч.1 ст.12 Закону № 2491-ІІІ. Водночас у висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину російської федерації - позивачу, вказано, що 04.08.2009 позивач набув громадянство України на підставі п.1 ч.1 ст.8 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III Про громадянство України (далі Закон № 2235-III).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2235-ІІІ громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною відповідно до п.1 ст.2 Закону № 2235-III він визнається лише громадянином України. Крім того, зазначено, що Закон України Про імміграцію не розповсюджується на громадян України.

Згідно з підп.4 п.1 ст.1 Закону № 2235-III та підп. 6 п.1 ст.1 Закону № 3773 іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Оскільки позивач на дату винесення спірного рішення не вважався іноземцем в Україні, на нього не розповсюджувався Закон України Про імміграцію після 04.08.2009 (дати набуття громадянства України), відповідач правомірно скасував йому дозвіл на імміграцію, спірне рішення відповідача прийняте на законних підставах та не порушує прав позивача.

Доводи позивача щодо того, що особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення, не обґрунтовані, оскільки ця вимога стосується лише іноземців та осіб без громадянства. Натомість позивач на дату прийняття спірного рішення був громадянином України та на нього не розповсюджувався Закон України Про імміграцію, у т.ч. ст.13 зазначеного Закону.

Підпунктом 1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 (далі - Порядок №321), визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Отже, у разі скасування дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання також підлягає скасуванню. Оскільки відповідач скасував дозвіл на імміграцію то посвідка на постійне проживання від 25.04.2009 серії НОМЕР_4 також підлягала скасуванню. На дату прийняття спірного рішення права позивача не порушені, оскільки його перебування в Україні,як громадянина України, не потребувало будь-яких дозволів, а призначення посвідки замінює паспорт громадянина України. Тобто, спірне рішення правомірне та скасуванню не підлягає.

Доводи позивача, що він не є громадянином України, оскільки відповідач повідомив, що 10.03.2023 відповідно до ст.21 Закону №2235-III скасував рішення про набуття ним громадянства України, не враховані судом під час вирішення цієї справи, оскільки на дату прийняття оскаржуваного рішення його не існувала, позивач був громадянином України. Також відсутні належні, достовірні та допустимі докази щодо правомірності його прийняття.

Отже, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) про визнання протиправним і скасування рішення від 22.02.2023 №4 про скасування йому дозволу на імміграцію від 25.04.2009 та посвідки на постійне проживання серії ЧР від 25.04.2009 №14282.

2. Судові витрати розподілу не потребують.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 21.07.2023.