Справа № 420/7765/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7765/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо:

не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 11.02.2021 по 31.12.2022;

здійсненого розрахунку середньомісячного заробітку (з якого обчислюється розмір пенсії) без урахування заробітної плати ОСОБА_1 на підприємстві ВП "Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» за період з 01.12.2019 по 31.12.2020;

здійсненого розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 без додержання гарантій щодо мінімального розміру пенсії шахтарям на яких розповсюджується дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

здійсненого розрахунку страхового (загального та спеціального) стажу ОСОБА_1 без урахування періоду моєї роботи на підприємстві ВП "Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» з 01.01.2021 по 11.02.2021;

зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду у справі здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 11.02.2021, згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду у справі нарахувати та сплатити мені компенсацію втрати частини доходів за період з 11.02.2021 по 31.12.2022, згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в лютому та березні 2023 року позивач отримала від відповідача листи/роз`яснення стосовно призначеної пенсії за віком та електронну копію документу про розрахунок стажу.

З цих листів/роз`яснень позивач дізналась, що під час призначення пенсії відповідач:

1) не нарахував та не сплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум пенсії за період з 11.02.2021 по 31.12.2022 (з мотиву відсутності відповідних зобов`язань у судовому рішенні від 07.10.2022 у справі №420/10650/22);

2) розрахував середньомісячний заробіток (з якого обраховується розмір пенсії) без урахування моєї заробітної плати на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" за період з 01.12.2019 по 31.12.2020 (з мотивів не сплати роботодавцем страхових внесків в Пенсійний фонд України та відсутності відповідних зобов`язань у судовому рішенні від 07.10.2022 у справі №420/10650/22);

3) розрахував належну суму пенсії без додержання гарантій щодо мінімального розміру пенсії шахтарям, згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з мотиву відсутності відповідних зобов`язань у судовому рішенні від 07.10.2022 у справі №420/10650/22).

Окрім того, позивач дізналась, що під час призначення пенсії відповідач обрахував її страховий стаж тільки по 31.12.2020 (тобто період моєї роботи з 01.01.2021 по 11.02.2021 відповідач не зарахував ані до загального, ані до спеціального стажу).

З діями (бездіяльністю) відповідача щодо не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум пенсії за період з 11.02.2021 по 31.12.2022, а також із здійсненими відповідачем розрахунками страхового стажу, середньомісячного заробітку та належній суми пенсії позивач не згодна, що стало підставою для звернення до суду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 13.04.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.05.2023 року за вхід.№ЕП/15575/23 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача з огляду на наступне.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 по справі №420/10650/22 Головним управлінням призначено ОСОБА_1 з 11.02.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням висновків суду у даній справі.

Зобов`язання Головного управління щодо призначення пенсії з урахуванням статті 8 Закону України від 02.09.2008 №345-VI "Про підвищення престижності шахтарської праці" або абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі-Закон №1058), судом не визначено.

Страховий стаж позивача врахований по 31.12.2020 та обчислений у відповідності до статті 24 Закону №1058 склав 30 років 06 місяців 04 днів, в тому числі за Списком №1 -07 років 07 місяців 21 день.

Коефіцієнт страхового стажу відповідно до статті 25 Закону №1058-0.30500.

Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії розрахована відповідно до статті 40 Закону №1058 та склала 12771.26грн (1.40054-індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 31.12.2020 х 9118.81грн-показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2018-2020 роки).

При розрахунку середньомісячної заробітної плати не враховано заробітну плату за період роботи з 01.12.2019 по 31.12.2020 в ВП шахта 1-3 "Новогродівська" "ДП "Селидіввугілля" у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків в Пенсійний фонд України.

До страхового стажу період роботи з 01.12.2019 по 31.12.2019 та до страхового і пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 01.01.2020 по 31.12.2020 зараховані на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 по справі №200/8354/21.

Зобов`язання Головного управління щодо врахування заробітної плати за період роботи з 01.12.2019 по 31.12.2020 в ВП шахта 1-3 "Новогродівська" "ДП "Селидіввугілля" при розрахунку середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії судом не визначено.

Розмір пенсії до виплати станом на 01.01.2023 складав 4452.28 грн

В січні 2023 року позивачу виплачена пенсія за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 в розмірі 4452.28 грн та доплата за рішенням суду з 11.02.2021 по 31.12.2022 в загальній сумі 89971.19 грн.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 по справі №420/10650/22 виконано Головним управлінням в повному обсязі відповідно до покладених зобов`язань.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

11.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Селидовського об`єднаного управління ПФУ Донецької області через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою до про призначення пенсії згідно п.1 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року у справі №200/8354/21 визнано протиправним та скасовано рішення Селидовського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 16.02.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018 (746/15) та з урахуванням висновків суду по справі, зарахувати до спеціального (пільгового) страхового стажу за списком №1, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоду з 03.08.2016 по 31.12.2020; до страхового (загального) стажу періодів з 01.07.2018 по 31.07.2018, з 01.08.2019 по 31.12.2019.

Рішенням №54 від 01.07.2022 ОСОБА_1 повторно відмовлено в призначені пенсії через відсутність, станом на 01.04.2015, необхідних 7 років 6 місяців пільгового стажу роботи за Списком №1.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі №420/10650/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №54 від 01.07.2022 року про відмову в призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з урахуванням висновків суду у справі, призначити ОСОБА_1 з 11.02.2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 по справі №420/10650/22 Головним управлінням призначено ОСОБА_1 з 11.02.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Людина вступає в пенсійні правовідносини для реалізації свого права на отримання пенсійного забезпечення і такі відносини, за загальним правилом, мають безстроковий характер.

Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та, відповідно відрахувань до спеціального фонду.

Тобто, пенсія за віком - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, при призначені пенсії ОСОБА_1 , останнім, при розрахунку середньомісячної заробітної плати не враховано заробітну плату за період роботи з 01.12.2019 по 31.12.2020 в ВП шахта 1-3 "Новогродівська" "ДП "Селидіввугілля" у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків в Пенсійний фонд України.

Надаючи правову оцінку зазначеному, суд вважає позицію відповідача, викладену в відзиві необґрунтованою та безпідставною, оскільки відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків та про відсутність даних про підтвердження сплати внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на врахування заробітної плати за вказаний період при розрахунку середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень ст. 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не у повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Крім того, обов`язок контролю за своєчасною сплатою страхових внесків, в т.ч. і в спірний період покладено було на територіальний орган пенсійного фонду України відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI (далі Закон №2464), страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною першою статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Системний аналіз викладених правових норм свідчить про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки ним відповідальність за сплату страхових внесків фактично покладено на позивача, що прямо суперечить чинному законодавству України.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Щодо розрахунку пенсії за віком без додержання гарантій щодо мінімального розміру пенсії шахтарям на яких розповсюджується дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»

Визначення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів визначає Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345-VI, прийнятий 02.09.2008.

Відповідно до ст.1 Закону №345-VI, дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно абз.3 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Ст.8 Закону №345-VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Тобто, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону №345-VI) така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З огляду на викладене, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать лише працівники, зазначені у списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Аналізуючи зазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що основною умовою для виплати мінімального розміру пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 7,5 років для жінок за Списком №1, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш, як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідачем не заперечується факт роботи позивача за спірний період на вищезазначених посадах та їх відношення до посад і робіт, передбачених Списком №1.

При цьому, посилання відповідача на передчасність цих вимог через те, що в рішеннях про відмову в призначенні пенсії від 06.12.2021 № 200/8354/21 та від 01.07.2022 № 54 відсутні посилання на відмову в призначенні пільгової пенсії відповідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд вважає необгрунтованим.

Так, дійсно у вказаних рішеннях таке посилання відсутнє, а тому це і не було предметом розгляду попередніх справ. Проте, саме відсутність такого посилання і свідчить про те, що відповідачем це не заперечувалось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що призначаючи пенсію позивачу без врахування Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та своїх обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Щодо компенсації втрати частини доходів з 11.02.2021 р. по 31.12.2022 р.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"(далі - Закон №2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 11.07.2017 № 21-2003а16, від 22.06.2018 у справі № 810/1092/17, від 13.01.2020 у справі № 803/203/17 та від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.

Тому у випадку не нарахування та невиплати відповідачем сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача відповідним нормативно - правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, в січні 2023 року позивачу виплачена пенсія за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 в розмірі 4452.28 грн та доплата за рішенням суду з 11.02.2021 по 31.12.2022 в загальній сумі 89971.19 грн.

Відтак, право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виникло у позивача за період з 11.02.2021 по 31.12.2022 р.

Щодо неврахування періоду роботи з 01.01.2021 р. по 11.02.2021 р.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Як зазначає позивач, факт її роботи з 01.01.2021 по 11.02.2021 на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" підтверджується матеріалами її пенсійної справи, а саме: трудовою книжкою НОМЕР_3 та відомістю про застраховану особу форми ОК-5, а відтак, вона має право на зарахування цього періоду до її страхового (загального та спеціального) стажу.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Позивачем по справі не надано копії документів, які б підтверджували факт її роботи з 01.01.2021 по 11.02.2021 на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" та можливість зарахування цього періоду до страхового (загального та спеціального) стажу. Крім того, рішення про призначення пенсії в частині не врахування цього періоду позивачем не оскаржується.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у загальній сумі 1073,60 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо:

не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 11.02.2021 по 31.12.2022;

здійсненого розрахунку середньомісячного заробітку (з якого обчислюється розмір пенсії) без урахування заробітної плати ОСОБА_1 на підприємстві ВП "Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» за період з 01.12.2019 по 31.12.2020;

здійсненого розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 без додержання гарантій щодо мінімального розміру пенсії шахтарям на яких розповсюджується дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність;

здійсненого розрахунку страхового (загального та спеціального) стажу без урахування періоду роботи на підприємстві ВП "Шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля" з 01.01.2021 по 11.02.2021 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з урахуванням висновків суду у справі, здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 11.02.2021, згідно статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з урахуванням висновків суду у справі, нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 11.02.2021 по 31.12.2022, згідно ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з урахуванням висновків суду у справі, здійснити розрахунок середньомісячного заробітку (з якого обчислюється розмір пенсії) з урахування заробітної плати ОСОБА_1 на підприємстві ВП "Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» за період з 01.12.2019 по 31.12.2020 р.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, )

Головуючий суддя Н.В. Потоцька