Справа № 580/811/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/811/23 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову відповідача, викладену в листі від 19.12.2022 №7558-7587/Є-03/8-2300/22, щодо зарахування у стаж роботи судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981 (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990 (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994 (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016 (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснення його перерахунку і виплати у розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботі судді, який дає право на відставку періоди: служби в лавах радянської армії з 22.04.1979 до 16.06.1981 (2 роки 1 місяць 25 днів), половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985, службу в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990 (4 роки 8 місяців 8 днів), що у сукупності з роботою на посадах судді Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994 (3 роки 8 місяців 25 днів) та судді Апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016 (22 роки 11 місяців 10 днів) становить 35 років 5 місяців 8 днів стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, та здійснити його перерахунок і виплату в розмірі 80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років стажу судді та 30% за кожний повний рік роботи судді понад 20 років (15 років), визначеної у довідці Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020, без обмеження граничного розміру з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

26 квітня 2023 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 14.12.2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області отримуючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з даними розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , за підписом голови Апеляційного суду Черкаської області В.М. Бабенка, стаж позивача становить 35 років 5 місяців 8 днів, зокрема:

- служба в радянській армії з 22.04.1979 до 16.06.1981;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 до 01.07.1985;

- служба в органах внутрішніх справ з 01.08.1985 до 08.04.1990;

- народний суддя Корсунь-Шевченківського районного суду з 09.04.1990 до 03.01.1994;

- член Черкаського обласного суду, суддя апеляційного суду Черкаської області з 04.01.1994 до 13.12.2016.

Вказані періоди також підтверджуються: військовим квитком від 22.04.1979 серії НОМЕР_1 ; дипломом Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського від 29.06.1985 серії МВ №011871; трудовою книжкою від 05.01.1979 серії НОМЕР_2 ; послужним списком служби позивача в МВС.

З 14.12.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди.

На підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі №580/3161/20 позивачу здійснено перерахунок грошового утримання судді у відставці відповідно до вимог Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" на підставі довідки Черкаського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.02.2020 №04-24/74/2020 у розмірі 62% суддівської винагороди.

На заяву позивача від 10.11.2022 про зарахування до стажу роботи судді військової служби, половини періоду навчання у вищому навчальному закладі, служби в органах внутрішніх справ та проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу, відповідач листом від 19.12.2022 №7558-7587/Є-03/8-2300/22 повідомив, що законодавчих підстав для обчислення грошового утримання судді з урахуванням вказаного стажу немає.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.137 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII), чинного з 30 вересня 2016 року, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

У період роботи позивача на посаді судді, зокрема, до 30 вересня 2016 року чинним був Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI), п.11 Перехідних положень якого було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Правова позиція Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо зарахування половини періоду навчання у вищому навчальному закладі до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді, викладена у постанові від 19.06.2018 (справа №243/4458/17), яка обов`язкова для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Так, Верховний Суд у вказаному рішенні, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для зарахування у тому числі періодів навчання до суддівського стажу, зазначив, що підлягають застосуванню норми законодавства, чинні на час призначення позивача на посаду судді.

Про необхідність застосування саме такого порядку визначення суддівського стажу свідчать також і наступні зміни, внесені до Закону №1402-VIII, зокрема, Законом України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким пункт 34 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII "Про статус суддів", який був чинним на час роботи позивача на посаді судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 3 вересня 2005 року №865 було встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, чинним на час призначення позивачу довічного грошового утримання, передбачалося безумовне зарахування до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, періоду військової служби та роботи слідчим, у випадку роботи особи на посаді судді не менш як 10 років.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 11.11.2020 у справі №243/4501/17, від 14.12.2020 у справі №592/4591/17, від 31.03.2021 у справі №419/356/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на посаді судді з 09.04.1990 до 13.12.2016, тобто більше 10 років.

З 22.04.1979 до 16.06.1981 проходив службу в радянській армії, з 01.09.1981 до 01.07.1985 навчався на денному факультеті в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, з 01.08.1985 до 08.04.1990 працював слідчим та старшим слідчим Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області.

З урахуванням вищевикладеного, період служби в радянській армії, половина періоду навчання позивача за денною формою у Харківському юридичному інституті та час роботи на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області підлягають зарахуванню до стажу, що дає право на одержання та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 35 років 5 місяців 8 днів.

Тому бездіяльність відповідача щодо зарахування вищевказаного стажу, колегія суддів вважає необґрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з урахуванням стажу позивача його щомісячне довічне грошове утримання має становити 80% суддівської винагороди (50% за 20 років стажу та 30% додатково за 15 років понаднормового стажу).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо зарахування вищевказаного стажу для обчислення щомісячного грошового утримання позивача та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період строкової служби в радянській армії, половину навчання за денною формою у вищому навчальному закладі - Харківському юридичному інституті та роботи на посаді слідчого Катеринопільського районного відділу внутрішніх справ Черкаської області, - та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% суддівської винагороди на підставі довідки Черкаського апеляційного суду від 20.02.2020 №04-24/74/2020.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Суддя Файдюк В.В.