Справа № 640/15636/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - КОТЦКСП, відповідач) про:

- визнання протиправною відмови відповідача у наданні довідок до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області для проведення перерахунку пенсії за 2019 (з 01.04.2019), 2020, 2021 рр.;

- зобов`язання відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області довідки про грошове забезпечення позивача для перерахунку пенсії за 2019 (з 01.04.2019), 2020, 2021 рр. з урахуванням посадового окладу і окладу за військовим званням, виходячи з 50% мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, інших надбавок і премій, обчислених у відсотках до перерахованих посадового окладу і окладу за військовим званням.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача щодо надання довідок про грошове забезпечення, обчислене з урахуванням 50% мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року відповідно до приміток до Додатків 1 і 14 до постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704, однак, відповідач відмовив у наданні цих довідок, чим порушив право позивача на перерахунок пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що згідно Постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Відтак, у відповідача не було підстав для надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області довідок про грошове забезпечення позивача, обчисленого з урахуванням 50% мінімальної заробітної плати станом на 0101 січня 2019 року, 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2022 року з визнанням протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні позивачу оновлених довідок «про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії», з лютого 2020 року для подальшого перерахунку пенсії позивача з урахуванням змін прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня кожного року згідно складових грошового забезпечення, вказаних в довідці з КОТЦКСП на 01 квітня 2019 року із зобов`язанням відповідача виготовити та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області такі довідки за 2020 (з лютого), 2021, 2022, та 2023 роки.

При цьому позивач зазначає, що на час складання позовної заяви йому не були відомі два юридичні нюанси:

1) про заборону використовування розміру мінімальної заробітної плати для розрахунку грошового забезпечення і пенсій на підставі п. 3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що зобов`язує застосовувати норму прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) згідно правил складання Постанов Кабінету Міністрів України Примітки до Додатків Постанови 704 не містять норм права, а використовуються у якості пояснень, що робить важливим не їх зміст, а зміст п. 4 Постанови 704, який був змінений (повернута перша редакція) 29 січня 2020 року.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не врахував тої обставини, що вихідний показник, який повинен братися для перерахунку розмірів окладу за посадою, військовим званням, а, як наслідок, надбавки за вислугу років, інших надбавок та премії, оскільки їх розмір встановлюється у відсотковому значенні до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, це прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня кожного року, який визначається законом про бюджет, та складає 1762 грн., 1921 грн., 2102 грн., 2270 грн., 2481 грн., та 2684 грн. на 1 січня 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 років відповідно.

Суми грошового забезпечення, зазначені в довідці, актуальні з 01 квітня 2019 року по 29 січня 2020 року, але не відповідають пункту 4 Постанови №704 у її редакції після січня 2020 року. Під час нарахування складових пенсії, зазначених в довідці, застосована норма «шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 7 січня 2018 року (1762 грн) на відповідний тарифний коефіцієнт», що до 29 січня 2020 року відповідало п. 4 Постанови №704.

Оскільки п. 4 Постанови №704 з 29 січня 2020 року передбачає зміну розміру грошового забезпечення, з якого повинна бути нарахована пенсія, на кожне 1 січня календарного року, то посадові особи КОТЦКСП на підставі п. 4 Порядку №45 зобов`язані кожен рік надавати до цієї дати в ГУПФУ у Київській області на ім`я позивача оновлену довідку «про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії», бо ГУ ПФУ у Київській області відповідно до норм Порядку №3-1 та Порядку №45 не мають право самостійно визначати розмір грошового забезпечення.

Крім того, оскільки з моменту подачі позову (07 червня 2021 року) пройшло багато часу, то кількість відповідних довідок збільшилася. Тобто, КОТЦКСП па даний момент зобов`язаний надати до ГУПФУ у Київській області окремі 4 довідки про розмір грошового забезпечення за 2020 (з лютого), 2021, 2022 та 2023-й роки відповідно до змінених розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається відповідач у своїй скарзі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та отримую пенсію за вислугу років.

Після прийняття Кабінетом Міністрів України постанов №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та №103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» позивачу був зроблений перерахунок пенсії згідно сітки тарифних розрядів і коефіцієнтів, визначених у Постанові КМУ №704, з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання та відсотки за вислугу років згідно чинної на той час редакції цих Постанов.

Після визнання Окружним адміністративним судом міста Києва по справі № 826/3858/18 протиправними та нечинними пунктів 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45 у позивача виникло право на перерахунок пенсії шляхом отримання від КОТЦКСП нової довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням додаткових його видів і премії, відповідно до якої ГУ ПФУ у Київській області з 01 квітня 2019 року повинно перерахувати і виплачувати нову пенсію.

Таку довідку від КО ТЦКСП позивач отримав.

Однак, проаналізувавши суми грошового забезпечення, зазначені в довідці, позивач зробив висновок про їх невідповідність пункту 4 та Приміткам до Додатків 1,14 Постанови № 704.

Після звернення позивача до КОТЦКСП, в якому він просив виготовити та направити до ГУПФУ у Київській області три довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, за 2019 рік з 01 квітня 2019 року, 2020 та 2021 роки з врахуванням норм Приміток Додатків 1, 14 до Постанови №704, та після отримання відповіді з відмовою у виготовленні цих довідок, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі - Закон №2262-XII).

Згідно ч. 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно ч.1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 рок у№2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями частин другої - четвертої зазначеної статті закріплено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 2 Постанови № 704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Постанови № 704, виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно п. 4 Постанови № 704 в первинній редакції було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Постанова № 704 набрала чинності з 01 березня 2018 року.

На момент набрання чинності Постановою № 704, п. 4 цього нормативно-правового акту було викладено у редакції п.6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі постанова КМУ № 103), а саме: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Разом з тим, на момент виникнення спірних правовідносин п. 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018".

З урахуванням викладеного, згідно Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.

Пунктом 4 Постанови № 704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМУ № 103.

Отже, з 29 січня 2020 року - дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 - п. 6 Постанови № 103 втратив чинність та була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первинній редакції.

Разом з тим, згідно п. 3 розділу ІІ Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1744-VІІІ) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Судом першої інстанції обґрунтовано було враховано, що під час розв`язання правової колізії між нормами п. 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та п.4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Відповідно до п. п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02), Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (N 23759/03 та N 37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини "Серков проти України" (39766/05), встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.

Оскільки норма п. 3 розділу ІІ Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, колегія суддів не вбачає правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Колегією суддів також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", згідно яких 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України". За змістом п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Таким чином, за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ, яким встановлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Отже, з огляду на встановлене п. 3 розділу ІІ Закону України № 1774-VІІІ положення про незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови визначити розмір посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня та зобов`язання визначити, виготовити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , в якій зазначити розмір посадового окладу та окладу за військовим званням станом на 01 січня 2019 року шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня, на відповідний тарифний коефіцієнт.

В силу ч.1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1, 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Доводи, покладені позивачем в обґрунтування ним вимог апеляційної скарги, не була підставою позову у даній справі та не існували на момент постановлення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог, в той час як суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції на момент його постановлення, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

На момент розгляду справи в суді першої інстанції позивачем заявлялися вимоги щодо виготовлення довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії за 2019, 2020, 2021 роки з урахуванням посадового окладу і окладу за військовим званням, виходячи з 50% мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019, 01.01.2020, 01.01.2021, інших надбавок і премій, обчислених у відсотках до перерахованих посадового окладу і окладу за військовим званням, в той час як на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем заявлено вимоги щодо надання ОСОБА_1 оновлених довідок «про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії», з лютого 2020 року для подальшого перерахунку пенсії позивача з урахуванням змін прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня кожного року згідно складових грошового забезпечення, вказаних в довідці з КОТЦКСП на 01 квітня 2019 року за 2020 (з лютого), 2021, 2022, та 2023 роки.

Таким чином, оскільки вимоги, заявлені в суді першої інстанції, та вимоги, заявлені в апеляційному суді, мають зовсім різний зміст, вони не може бути розглянуті судом апеляційної інстанції та мати наслідком скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2023 року.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків