Справа № 420/11021/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11021/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі № 420/11021/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати бездіяльність ГУ ДПС у Одеській області протиправною та зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі 420/168/22 від 17.05.2022 було визнано протиправною і скасовано вимогу № Ф45680-50 від 28.08.2021 на суму 37788,74 грн. Головне управління ДПС у Одеській області було проінформовано в заяві, і відповідно останнім повністю проігноровано правові позиції Верховного Суду, викладену в постанові від 25.03.2020 по справі № 826/9288/18, що «у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо коригування у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом». Аналогічні висновки, на переконання позивача, викладені Верховним Судом, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17) та від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а).

Також позивач зазначає, що Головне управління ДПС у Одеській області повністю ігнорує те, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не містить жодних відомостей щодо такої фізичної особи-підприємця як ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з чого випливає, що останній не може бути зобов`язаний сплачувати єдиний внесок. Ці обставини, за твердженням позивача, підтверджується витягом реєстратора від 30.12.2021 за кодом 80 про відсутність записів в ЄДРПОУ щодо нього. Цей факт також встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі 420/168/22 від 17.05.2022.

На думку позивача безвідповідальність та службова недбалість посадових осіб Головного Управління ДПС в Одеської області щодо не коригування за рішенням суду суми вигаданого і безпідставного боргу в ІПК позивача є протиправною бездіяльністю, яка порушує його конституційні права.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2023 відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі за його позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановляючи вищевказану ухвалу від 22.05.2023 суд першої інстанції виходив з того, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про зобов`язання ГУ ДПС у Одеській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.

При цьому рішенням від 17.05.2023 № 420/168/22 визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Одеській області № Ф-37090-50 від 06.12.2021.

Суд першої інстанції зазначив, що у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 по справі №826/9288/18 викладено висновок про те, що у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо коригування у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом (аналогічні висновки викладені ВС, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.02.2019(справа №825/999/17) та від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а)).

З огляду на наведене суд зауважив, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Питання повноти та правильності виконання судового рішення повинні вирішуватися в межах судового контролю за виконанням зазначеного судового рішення, а не шляхом ініціювання нового судового процесу, в межах якого стороною позивача порушується питання перед судом щодо невиконання чи недостатнього виконання іншого судового рішення.

Відтак, на думку суду першої інстанції, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

На підставі викладеного, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати, та зобов`язати суд першої інстанції прийняти позовну заяву до розгляду.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- судом першої інстанції помилково встановлено наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, у зв`язку з наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки позивач звернувся до суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України щодо визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За змістом ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі № 420/168/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Одеській області № Ф-37090-50 від 06.12.2021 (а.с. 14-17).

Відповідно до даних ЄДРСР рішення набрало законної сили 21.09.2022.

Натомість, в рамках даної справи позивач звертається з позовними вимогами про визнання бездіяльності Головного управління ДПС в Одеській області протиправною та зобов`язання Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн., тобто з вимогами на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі № 420/168/22.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25.03.2020 по справі № 826/9288/18, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо коригування у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом».

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №825/999/17, від 26.02.2019 у справі №805/4374/15-а.

Відповідно до положень ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України регламентовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу наведених положень вбачається, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18.

З огляду на наведене колегія суддів вказує, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправної бездіяльності відповідача при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі № 420/168/22. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Отже, вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка допущена на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не можуть розглядатися.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а.

Відповідно до положень п .2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;

Колегія суддів в контексту розгляду даної справи враховує також правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18, в якій Суд зазначив, що вирішуючи подібний спір пов`язаний із виконанням судового рішення, у цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи вищевикладене є обґрунтованою позиція суду першої інстанції про те, що ініційований позивачем спір не може бути вирішеним як адміністративним судом, так і в інших судових юрисдикціях, оскільки стосується вимог про зобов`язання відповідача виконати у бажаний для позивача спосіб рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 у справі № 420/168/22.

Як наслідок, суд першої інстанція правильно виснував про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Відтак доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі № 420/11021/23 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі № 420/11021/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк