Справа № 607/6161/23
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2023 Справа №607/6161/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича Л.В., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., у присутності представника позивача - адвоката Золотухіна О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

04.04.2023 позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Золотухіна О.О., пред`явив до суду, через підсистему «Електронний суд», позов до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25.03.2023.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. В постанові зазначено, що 25.03.2023 об 11 год. 05 хв. ОСОБА_1 , здійснив рух під заборонний знак 3.2 з табличкою 7.4.1, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

Позивач вважає вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування усіх обставин справи, позаяк працівником поліції не було здійснено жодних процесуальних дій, в тому числі, працівником поліції не забезпечено позивача правом на захист. Більше того, банк спірної постанови заповнений не правильно, оскільки: 1) місце розгляду справи заповнено не у повному обсязі, зокрема вказано «м. Шумськ в. Українська»; 2) відомості про особу, щодо якої розглядається справа зазначені не правильно, зокрема замість «ОСОБА_1» зазначено « ОСОБА_1 »; 3) фабула протоколу сформована не чітко та не відображає суті інкримінованого правопорушення; 4) у протоколі не зазначено місце вчинення правопорушення; 5) не конкретизовано, що собою являє «рух під заборонний знак», оскільки у ПДР України такий термін відсутній. З цих підстав просив визнати протиправною та скасувати зазначену постанову і закрити провадження у справі, а також стягнути із відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи, які поніс позивач, в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою судді від 10.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 04.05.2023 об 11 год., яке, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, відкладено на 12.06.2023 на 10 год. та, яке, у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено на 05.07.2023 на 17 год.

24.04.2023 від представника відповідача, засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 20.04.2023, надійшов відзив, зміст якого зводиться до того, що 25.03.2023 близько 11 год. 15 хв. по вул. Українська в м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області позивач, керуючи транспортним засобом «Peugeot Expert», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух в межах дії знаку дорожнього руху 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» з табличкою 7.4.1 «Суботні, недільні і святкові дні», чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Зазначила, що працівниками поліції було виявлено дане правопорушення та винесено щодо позивача дану постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Пояснення представника позивача, викладені ним у позовній заяві, щодо неправильно зазначеного імені позивача, на думку представника відповідача, спростовуються копією цієї постанови. Водночас, не зазначення технічного приладу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови. Підсумовуючи, представник відповідача зазначила, що оскільки позивач не висловлював скарг щодо цієї постанови, отже скарг на її винесення не було, що свідчить про порушення позивачем правил дорожнього руху. Зазначеними діями позивач не дотримався встановлених вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху України, за що працівниками поліції, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», позивача було притягнуто до відповідальності, в межах наданих законом повноважень. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову через його безпідставність. Крім цього, у зв`язку з зайнятістю за місцем служби, просила проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. На підтвердження доводів відзиву позивачем було долучено копію спірної постанови та диск з відеозаписом, який є пошкодженим.

28.04.2023 позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Золотухіна О.О., подав до суду, через підсистему «Електронний суд», відповідь на відзив, у якому позивач доповнив позов вказавши, що у відзиві представником відповідача було змінено суть правопорушення, зокрема вказано, що позивач «здійснив рух в зоні дії знаку», натомість у спірній постанові вказано, що позивач «здійснив рух під заборонний знак». Більше того, представник відповідача спростовуючи доводи позивача про неправильне зазначення у постанові імені особи, щодо якої розглядається справа, надав суду підроблений документ, оскільки надана представником відповідача постанова містить виправлення, що взагалі є недопустимо. Також, відповідачем не надано доказів правомірності винесеної спірної постанови, зокрема не підтверджено ні правильність процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, ні докази вини позивача у нібито вчиненому ним правопорушенні. Крім цього, пункт 7 спірної постанови не містить посилань на технічний пристрій не який було зафіксовано дане правопорушення, що свідчить про відсутність таких доказів. З цих підстав просив задовольнити позов у повному обсязі.

28.04.2023 позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Золотухіна О.О., подав до суду, через підсистему «Електронний суд», клопотання про повернення без розгляду поданого відповідачем диску із відеоматеріалами, оскільки він не був скерований сторонам у справі, а також, клопотання про постановлення окремої ухали за фактом підроблення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25.03.2023 та просив скерувати дану ухвалу до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, оскільки надана суду постанова містить виправлення, що є недопустимо.

13.06.2023 на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «Easycon», яка була задоволена ухвалою суду від 14.06.2023.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Золотухін О.О. позов підтримав у повному обсязі з мотивів, які викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову. Крім того, уточнив позов в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які становлять 3500 грн та просив не розглядати раніше подане ним клопотання про повернення без розгляду поданого відповідачем диску із відеоматеріалами.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, однак раніше надіслав відзив на позов, у якому заперечив щодо позову та просив проводити розгляд справи у його відсутності, що відповідно до ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Суд, заслухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25.03.2023, винесеною інспектором СРПП ВП №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Юрієм Юхим`юком, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Як убачається з наданої позивачем копії зазначеної постанови, 25.03.2023 об 11 год. 05 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Пежо Експерт», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух під заборонний знак 3.2 з табличкою 7.4.1, чим порушив вимоги п. 8.4 (в) ПДР України, чим скоєно адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП

Із постанови вбачається, що графа 2 спірної постанови «Місце розгляду справи» містить неповний запис населеного пункту, а саме зазначено м. Шумськ в. Українська, а графа 7 «До постанови додаються» містить неконкретизований запис «відеофіксація».

Зміст наданої відповідачем копії постанови є ідентичним, за винятком відомостей про особу, щодо якої розглядається справа, зокрема в ній зазначено, що ОСОБА_1 .

До матеріалів відзиву також долучено диск, який, як встановлено судом у судовому засіданні, є пошкодженим, відтак встановити будь-які обставини з цього диску виявилось неможливим.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, представником відповідача не надано.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність часткового задоволення позову з таких мотивів.

Згідно з п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. «в» п. 8.4 ПДР України заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до розділу 33 ПДР України до заборонних знаків відноситься, у тому числі, дорожній знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Не поширюється дія знаків 3.1, 3.2, 3.21-3.24, 3.34 - на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету (розділ 33 ПДР України).

Відповідно до пункту 7.4.1 розділу 33 ПДР України табличка дорожнього знаку 7.4.1 означає «суботні, недільні та святкові дні».

При цьому, таблички до дорожніх знаків застосовують для уточнення, обмеження дії інших дорожніх знаків. Таблички застосовуються тільки разом із знаками (розділ 33 ПДР України).

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Як зазначив позивач у позовній заяві, зазначеного правопорушення він не вчиняв.

На спростування зазначеного представником відповідача було подано відзив на позов, зміст якого зводиться до цитування спірної постанови, з її уточненнями, вимог чинного законодавства, та посилання на відеозапис, на якому нібито зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення, однак у спірній постанові посилання на будь-який відеозапис відсутнє, оскільки не конкретизовано, яким саме технічним приладом було вчинено відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17 та від 27 лютого 2020 року у справі № 344/4629/16-а.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, наданий представником відповідача відеозапис не може бути взятий судом до уваги, оскільки посилання на нього у спірній постанові відсутнє. Більше того, наданий суду відеозапис пошкоджений, що унеможливлює встановлення будь-яких обставин з нього, а докази на підтвердження здійснення руху автомобіля яким керував позивач, в зоні дії дорожнього знака 3.2 в матеріалах справи відсутні.

До того ж, як убачається із наявних у справі копій оскаржуваної постанови, вона містить розбіжності у зазначенні відомостей про особу, щодо якої здійснюється розгляд справи. Так, у постанові, яка була видана та яку ОСОБА_1 підписав на місці вчинення адміністративного правопорушення, вказано « ОСОБА_1 », а у постанові, наданій представником відповідача, вказано « ОСОБА_1 ».

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25.03.2023 складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, а тому не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Інші доводи позивача, зокрема такі як те не забезпечення йому права на захист свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли. Так, відповідно до оскаржуваної постанови в графі 8 «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» позивач проставив свій підпис.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Положеннями ст. 129 Конституції України проголошено основні засади здійснення судочинства, серед яких - змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

Положеннями ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення (проступку), яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Долучені представником відповідача до відзиву матеріали не підтверджують вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, який доказів правомірності оскаржуваної постанови, не надав, а також у постанові не зазначено місце вчинення правопорушення, у повному обсязі не зазначено місце розгляду справи та внесено виправлення до постанови після її складення, оголошення і вручення примірника постанови особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25.03.2023 неправомірною.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням конкретних обставин справи, встановлених під час судового розгляду, суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Тому, враховуючи, що відповідачем не доведено наявності події і складу інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, що саме по собі є безумовною підставою для скасування спірної постанови, інші наведені у позовній заяві доводи не є істотними та такими, що потребують відповіді суду.

Разом із тим, оскільки при розгляді зазначеної категорії справ таких повноважень суду як визнання постанови протиправною КАС України не передбачено, в цій частині вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Крім цього, щодо клопотання представника позивача про винесення окремої ухвали, суд не вбачає підстав для винесення окремої ухвали у порядку, передбаченому статтею 249 КАС України, оскільки винесення окремої ухвали суду є правом, а не обов`язком суду, більше того, позивач не позбавлений права звернутися самостійно до органу досудового розслідування, в порядку, передбаченому КПК України.

У зв`язку із задоволенням позову слід вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з вимогами ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як убачається з договору-доручення про надання правової допомоги від 03.04.2023, укладеного між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Золотухіним О.О., адвокат зобов`язується надавати правову в обсязі та на умовах, передбачених цим договором у представленні інтересів замовника під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до умов пунктів 4.1 та 4.2 вказаного договору за на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних відносин, ступінь важкості справи, осяг та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Процесуальні дії (участь у судових засіданнях, оформлення клопотань, заяв, позовів, скарг та інших документів) погоджуються сторонами та оплачуються відповідно до виставлених рахунків.

Повноваження адвоката Золотухіна О.О. підтверджені договором-дорученням про надання правової допомоги від 03.04.2023 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВС за №1189486 від 04.04.2023.

Відповідно до розрахунку розміру правової допомоги до договору від 03.04.2023 та акту здавання-приймання робіт від 04.04.2023, підписаного Золотухіним О.О. та ОСОБА_1 , вартість послуг Адвоката за цим актом складає 3500 грн, що складається з: вивчення та правового аналізу предмету спору, консультації (1,5 год.) - 1500 грн; підготовка процесуальних документів по справ (позовної заяви) (2 год.) - 2000 грн. Разом 3,5 год.

Зазначену суму ОСОБА_1 сплатив адвокату, що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 04.04.2023.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 цієї статті КАС).

Відповідач жодних заперечень щодо неспівмірності цих витрат не надав.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 134 КАС України до стягнення з відповідача у користь позивача підлягає 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у зв`язку із задоволенням позову відповідно до частини першої статті 139 КАС України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 429 грн 44 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 90, 122, 242 - 246, 250, 255, 257, 286, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції про скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №217394 від 25 березня 2023 року, винесену інспектором СРПП ВП №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Юрієм Юхим`юком, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 429 (Чотириста двадцять дев`ять) грн 44 коп та 3500 (Три тисячі п`ятсот) гривень понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області в особі Відділення поліції №1 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП у Тернопільській області поліції, місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич