Справа № 140/12056/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

19 липня 2023 року ЛуцькСправа № 140/12056/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Камінь-Каширської міської ради про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за періоди роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних дні.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.06.2023 було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

15.06.2023 представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Так, відповідно до частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Таким чином, розгляд вказаного клопотання за встановленим судом порядком проведено у письмовому провадженні.

Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду обґрунтоване тим, що ототожнення заробітної плати із компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки в контексті строків звернення, визначених статтею 233 КЗпП, є нелогічним, оскільки останнє не входить до поняття заробітної плати та має іншу природу, натомість, спір про виплату такої компенсації є трудовим спором, визначеним частиною першою статті 233 КЗпП.

ОСОБА_1 16.03.2021 виявив, що міська рада ніби має перед ним заборгованість по невикористаних відпустках з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних дні, про що категорично заперечує.

Представник відповідача вважає, що ОСОБА_1 звернувся до суду з простроченим строком передбаченим частиною другою статті 233 КЗпП України (чинною на час звернення до суду).

У відповіді на клопотання позивач зазначив, що Камінь-Каширська міська рада не повідомила його про нараховані суми при звільненні, що є порушенням частини першої статті 116 КЗпП України, тому він звернувся з цим позовом не порушуючи строків звернення до суду.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Так, у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні

Проте, як на момент звільнення позивача (21.09.2015), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Відповідний правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 02.03.2023 у справі №№ 460/14618/21, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

З огляду на вказане, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

На вказаному також акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Враховуючи наведене, доводи представника відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, а відтак клопотання про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 12, 248, 257, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

Суддя В.В.Дмитрук