Справа № 200/2077/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Справа№200/2077/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому позивач просив:

Визнати неправомірною бездіяльність відповідача по виплаті боргу частини пенсії з 01.12.2019, ігнорування рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1591/22 від 16.08.2022 та не нарахування і виплату компенсації і індексації за не вчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019.

Зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату на користь позивача компенсації за не вчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст. 55 ч. 2 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями, та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»;

Зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату на користь позивача індексації за невчасно виплачену частину пенсію з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст.64 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями;

Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України).

Направити до Пенсійного Фонду України подання про притягнення винних службових осіб з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові занижені суми пенсії з 2019 року, до відповідальності згідно ст. 60 і Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.05.2023 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано встановлені судом докази по справі.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення суду пенсійний орган листом від 09.03.2023 №364-2482/С-02/8-0500/23 повідомив позивача про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 в справі №200/1591/22 проведено перерахунок пенсії позивача з березня 2023 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 16.08.2021 №33/25-2498, в результаті чого доплата до пенсії за період з 01.12.2019 по 28.02.2023 становить 319432,03 грн. Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання Рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не включив у суму заборгованості з пенсії компенсацію і індексацію за невчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позивних вимог, обґрунтовуючи це тим, що ч.1, 2 ст. 2 Закону України Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх сплати від 19.10.2000 №2050-III встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Ст. 3 та 4 зазначеного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць […] на індекс інфляції в період невиплати доходу […]. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 4 постанови КМУ Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати від 21.02.2001 №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Так відповідач вважає, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) 2) виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу, право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

Крім того, відповідач зазначає, що вимога позивача про стягнення індексованої заборгованості з пенсії заявлена передчасно, оскільки вказану компенсацію наведене регулююче законодавство та нормативно-правові акти пов`язують з фактичним нарахуванням та виплатою пенсії, чого на час розгляду цієї справи ще не відбулось.

Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 та інвалідом 2 групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 22.02.2017.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та є одержувачем пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №200/1591/22 адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 03.09.2021 № 340 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Донецькій області від 16.08.2021 № 33/25-2498 про розмір грошового забезпечення.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на підставі довідки, виданої ДУ ТМО МВС України по Донецькій області від 16.08.2021 № 33/25-2498, починаючи з 01.12.2019.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

У відповідь на заяву позивача від 23.01.2023 відповідач листом від 09.03.2023 №364-2482/С-02/8-0500/23 повідомив позивача про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 в справі №200/1591/22 проведено перерахунок пенсії позивача з березня 2023 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 16.08.2021 №33/25-2498, в результаті чого доплата до пенсії за період з 01.12.2019 по 28.02.2023 становить 319432,03 грн. Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та членам їх сімей згідно ст. 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, виплата коштів на виконання Рішення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

До заяви також долучено розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою №Н/А 16745 позивачу за період грудень 2019 по лютий 2023 року.

У даній позовній заяві позивач оскаржує бездіяльність відповідача по виплаті боргу частини пенсії з 01.12.2019, ігнорування рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1591/22 від 16.08.2022 та не нарахування і виплату компенсації і індексації за невчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

В свою чергу, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Ст.1 Закону №2050-III передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Дія Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

П.1, 2 згаданого Порядку №159 відтворюють положення Закону та конкретизують підстави і механізм виплати компенсацій.

Згідно з п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст.2 Закону №2050-III та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу (пенсії) проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Приписи п.4 Порядку №159 визначають, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.03.2023 №364-2482/С-02/8-0500/23 та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №Н/А 16745, суд вбачає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 в справі №200/1591/22 відповідач здійснив позивачу нарахування доплати до пенсії за період з 01.12.2019 по 28.02.2023 у загальній сумі 319432,03 грн.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу вказаної заборгованості у сумі 319432,03 грн., що не заперечується сторонами. Отже, належних та допустимих доказів виплати нарахованої заборгованості у сумі у сумі 319432,03 грн. позивач до суду не надав.

Відповідно до ст.4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу зазначеної норми слідує, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати здійснюється одночасно із сумою заборгованості.

Таким чином, суд зауважує, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому, слід враховувати, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Тобто, право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу, оскільки компенсація нараховується та проводиться саме при виплаті доходу.

У даному випадку, позивач просить стягнути компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-III, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Слід також зазначити, що у постановах Верховного Суду від 20.12.2019 по справі №804/3000/18, від 11.02.2021 по справі №1540/3742/18, зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до ст. 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу перерахованої на виконання судового рішення пенсії позивачу, станом на момент розгляду відповідач ще не здійснив виплату перерахованої пенсії на виконання судового рішення, підстави вважати, що права позивача при здійсненні такої виплати будуть порушені, відсутні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача проведення нарахування та виплату на користь позивача компенсації за невчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст. 55 ч. 2 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями, та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» та зобов`язання відповідача проведення нарахування та виплату на користь позивача індексації за невчасно виплачену частину пенсію з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст.64 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11.07.2018 по справі за № 487/6923/16-а. Крім того, зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 23.12.2020 по справі №807/1525/16, від 04.03.2021 по справі №520/34/17, від 01.04.2021 по справі №120/4555/18-а, від 31.05.2022 по справі №380/2839/20.

Як передбачено ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказала про те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Суд зазначає, що оскільки виплата заборгованості у сумі 319432,03 грн. позивачу не здійснена, підстави для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Таким чином, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача у зв`язку з їх передчасністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо твердження позивача про ігнорування рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1591/22 від 16.08.2022, суд вказує, що за правилами ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.2 ст. 370 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Ст.382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Верховний Суд звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Наявність в КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, що містяться у постановах від 26.05.2020 у справі №522/5265/17, від 24.09.2020 у справі №640/15623/19.

Таким чином, оскаржувані дії відповідача, прийняті на виконання рішення по справі №200/1591/22 від 16.08.2022 можуть бути оскаржені, відповідно до ст. 383 КАС України.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення ч.5 ст. 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Тобто, винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити ст. 129-1 Конституції України.

Суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а.

Щодо позовної вимоги про направлення до Пенсійного Фонду України подання про притягнення винних службових осіб з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові занижені суми пенсії з 2019 року, суд зазначає, що оскільки вона є похідною вимогою відповідно також не підлягає задоволенню.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про: визнання неправомірною бездіяльності по виплаті боргу частини пенсії з 01.12.2019, ігнорування рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1591/22 від 16.08.2022 та не нарахування і виплату компенсації і індексації за не вчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019; зобов`язання провести нарахування та виплату на користь позивача компенсації за невчасно виплачену частину пенсії з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст.55 ч. 2 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями, та постанови КМУ № 159 від 21.02.2001 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»; зобов`язання провести нарахування та виплату на користь позивача індексації за невчасно виплачену частину пенсію з 01.12.2019 по день фактичного розрахунку згідно ст.64 Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями; направлення до Пенсійного Фонду України подання про притягнення винних службових осіб з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові занижені суми пенсії з 2019 року, до відповідальності згідно ст. 60 і Закону України № 2262 від 09.04.1992 із змінами та доповненнями відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19.07.2023.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова