Справа № 160/10723/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, -
19.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №357865 від 05.04.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №357828 від 05.04.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №357991 від 19.04.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №357992 від 19.04.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №004154 від 03.05.2023 року;
- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській об ласті про застосування адміністративно-господарського штрафу №004155 від 03.05.2023 року.
В обгрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем жодним чином не повідомлено позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а отже відповідачем протиправно розглянуто вказані справи без участі представника позивача. Позивач наголошує, що ані на поштову адресу, ані на електронну адресу позивача не надходили жодні повідомлення про час і місце розгляду вищезазначених справ. Також позивач зазначив, що оскаржувані постанови та акт не містять вказівки на частину ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», яку саме позивачем було порушено. Крім цього позивач наголошує, що за вказані порушення передбачена відповідальність, визначена в абз.11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а не абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». У зв`язку з чим позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
31.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
16.06.2023 року Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, що відповідачем було повідомлено позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт шляхом надіслання відповідних повідомлень на офіційну електронну адресу позивача. Відповідач зауважив, що до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф, визначений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з відсутністю документів, визначених у ч.8 ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також відповідач зазначає, що позивачем не наведено жодних доводів щодо порушень в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки. На підставі зазначеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
06.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області складено акт №343018 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: була відсутня роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія, водій використовує іншу картку водія.
05.04.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357828, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
27.02.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області складено акт №350748 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 34, 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: міжнародні перевезення вантажу виконувались водієм без особистої картки водія, а також без роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія за 27.02.2023 року.
05.04.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357865, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
27.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області складено акт №354765 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: при виконанні міжнародного автомобільного перевезення вантажу у водія на момент перевірки відсутні роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія за 27.03.2023 року, та попередні 28 діб водій використовує картку іншого водія.
03.05.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №004154, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
28.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області складено акт №343158 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія, водій використовує картку іншого водія.
03.05.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №004155, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
28.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві складено акт №347809 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія під час міжнародних вантажних перевезень за 21.03.2023 року.
19.04.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357991, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
21.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у м. Києві складено акт №347915 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким встановлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія під час перевезень міжнародних вантажів за 21.03.2023 року.
19.04.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357992, якою застосовано до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» штраф у розмірі 34 000,00 грн., передбачений абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Непогоджуючись із прийнятими постановами, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до пунктів 1, 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (далі - Положення №103, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з підпунктами 19, 29, 54, 58 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань:
- здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;
- у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення;
- проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;
- здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється.
Відповідно до п.25-27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі- Порядок №1567, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Суд зазначає, що Порядок №1567 допускає надіслання вищезазначеного повідомлення на офіційну електронну адресу автомобільного перевізника.
Пунктом 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 року №1845/0/15-21, встановлено, що офіційна електронна адреса - це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.
Таким чином, офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.
З огляду на зазначене, враховуючи наявність електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відноситься до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1», в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд доходить висновку, що вказана електронна адреса є офіційною електронною адресою позивача при розгляді питання про притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Таким чином відповідач правомірно розглянув справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт за наявності у даних справах повідомлень про розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, направлених на офіційну електронну адресу позивача.
Також суд звертає увагу, що позивачем не наведено жодного пояснення стосовно наявності у нього електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також з приводу ненадходження вищезазначених повідомлень на вказану електронну адресу.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідач вжив усіх необхідних заходів з метою повідомлення позивача про розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Отже, доводи позивача про неотримання повідомлень про розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Щодо доводів позивача про відсутність в оскаржуваних постановах та актах проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вказівки на частину статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:
- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
- документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:
- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях);
- білетно-облікову документацію;
При виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати:
- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
- документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
- список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень);
- білетно-облікову документацію.
У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.
Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Суд зазначає, що з актів проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом вбачається, що на момент перевірки у водіїв були відсутні документи, передбачені частиною 8 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: роздруківка на паперовому носії з інформацією про роботу та відпочинок водія, також була встановлена наявність використання водіями карток інших водіїв.
Таким чином актами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом чітко встановлено наявність порушень з боку позивача.
В контексті обставин цієї справи, зокрема не зазначення частини статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» в оскаржуваних постановах та актах проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом необхідно також звернути увагу на таке.
Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 року по справі №826/9858/18.
При цьому, суд наголошує на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, проте, звертає увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).
Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Проаналізувавши вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних постанов через незазначення в даних постановах частини статті Закону України «Про автомобільний транспорт», яку порушено позивачем.
Вирішуючи питання про розмір штраф, який мав бути застосований до позивача, суд виходить з наступного.
Відповідно до абз.6, 11 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
- виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
Суд наголошує, що в даному випадку водії керували транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без заповненої тахокарти про роботу та відпочинок водія, всупереч положенням статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відповідно до приписів чинного законодавства, роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок повинна містити інформацію щодо того водія, який перебуває за кермом, а зазначене можливе тільки за умови використання ним персональної картки водія. Відсутність документу - картки водія автоматично тягне за собою відсутність документу - роздруківки на паперовому носії інформації про його ж роботу та відпочинок, що є порушенням вимог ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, оскільки позивач надавав послуги з перевезення вантажів без оформлення усіх документів, які передбачені статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», суд вважає, що відповідачем вірно кваліфіковано порушення за яке позивача було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34 000 грн.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність оскаржуваних постанов.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МІКО-ТРАНС-1» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський