Справа № 560/11425/23
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

19 липня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2023 року №2200-0215-8/30290 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 квітня 2023 року № 53 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періоду трудової діяльності: з 01 вересня 1977 року по 20 січня 1981 року на посаді санітарки Ірпінського пологового будинку Київської області; з 13.04.1981 року по 12.10.1983 року на посаді робочої 1-го розряду на підприємстві Петропавловськ-Камчатської Жестянобаночної фабрики Російської Федерації; з 14.03.1984 року по 13.03.1997 року на посадах листоноші 2-го класу в Деражнянському вузлі зв`язку та оператора 1 класу цього підприємства, реорганізованого в Деражнянський районний вузол зв`язку ОППЗ «Хмельницькпошта»; період з 01.05.1997 року по 01.11.1997 року, протягом якого одержувала допомогу по безробіттю в Деражнянському районному центрі зайнятості; з 14.10.2000 року по 10.03.2003 року на посаді маляра в ЗАТ «Варіант Сервіс +» м. Москва РФ, що в загальному складає 21 рік 7 місяців 14 днів, та відмову в призначенні пенсії за віком з 31.03.2023 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 , до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком, період трудової діяльності: з 01 вересня 1977 року по 20 січня 1981 року на посаді санітарки Ірпінського пологового будинку Київської області; з 13.04.1981 року по 12.10.1983 року на посаді робочої 1-го розряду на підприємстві Петропавловськ-Камчатської Жестянобаночної фабрики Російської Федерації; з 14.03.1984 року по 13.03.1997 року на посадах листоноші 2-го класу в Деражнянському вузлі зв`язку та оператора 1 класу цього підприємства, реорганізованого в Деражнянський районний вузол зв`язку ОППЗ «Хмельницькпошта»; період з 01.05.1997 року по 01.11.1997 року, протягом якого одержувала допомогу по безробіттю в Деражнянському районному центрі зайнятості; з 14.10.2000 року по 10.03.2003 року на посаді маляра в ЗАТ «Варіант Сервіс +» м.Москва РФ, що в загальному складає 21 рік 7 місяців 14 днів, та призначити пенсію за віком з дня виникнення права на пенсію, тобто з 31 березня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про призначення пенсії за віком, подавши необхідні для цього документи. Головне управління повідомило, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 07 квітня 2023 року №53 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи. Позивачка вважає не зарахування вказаних періодів до стажу роботи незаконним, оскільки вони підтверджуються записами трудової книжки та іншими документами. Позивач з відмовою не погоджується, відтак звернувся до суду.

До суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно з доданими до заяви про призначення пенсії документами позивачу не враховані період роботи:

- період роботи з 01.09.1977 по 20.01.1981, з 13.04.1981 по 12.10.1983, з 14.03.1984 по 13.03.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.1997 по 01.11.1997, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.09.1977 відсутня дата народження Позивача.

- період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку через те, що свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 02.04.1982 надано в копії, а не в оригіналі. Копія свідоцтва належним чином не засвідчена.

- до страхового стажу ОСОБА_1 також не враховано період роботи в Російській Федерації з 14.10.2000 по 10.03.2003, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення ухвалено рішення про вихід із зазначеної Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві, а тому, у Головного управління відсутні передбачені нормами чинного законодавства підстави, для врахування періоду роботи в Російській Федерації до страхового стажу Позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому строк згідно ухвали не скористався, жодних документів до суду не подав.

Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що доводиться відомостями з паспорта серії НОМЕР_3 .

У зв`язку з досягненням 63 річного віку позивач 31 березня 2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. При зверненні позивачем були надані всі необхідні для цього документи, які є у матеріалах пенсійної справи.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07 квітня 2023 року №53 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Як вбачаться зі змісту повідомлення відповідача №2200-0215-8/30290 від 17.04.2023 року, до страхового стажу позивачки, який дає право на пенсію за віком позивачу не враховані період роботи:

- періоди роботи з 01.09.1977 по 20.01.1981, з 13.04.1981 по 12.10.1983, з 14.03.1984 по 13.03.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.1997 по 01.11.1997, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 01.09.1977 відсутня дата народження Позивача;

- період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку через те, що свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 02.04.1982 надано в копії, а не в оригіналі. Копія свідоцтва належним чином не засвідчена;

- до страхового стажу ОСОБА_1 також не враховано період роботи в Російській Федерації з 14.10.2000 по 10.03.2003, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" ухвалено рішення про вихід із зазначеної Угоди, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві, а тому, у Головного управління відсутні передбачені нормами чинного законодавства підстави, для врахування періоду роботи в Російській Федерації до страхового стажу ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV, Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Нормами статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року мають особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 30 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Судом встановлено, що позивач станом на час звернення з заявою про призначення пенсії досягла 63 років, тому спірним залишається лише достатність у неї необхідного страхового стажу, відтак необхідно встановити, чи правомірно відповідач відмовився зарахувати стаж роботи з 01.09.1977 по 20.01.1981, з 13.04.1981 по 12.10.1983, з 14.03.1984 по 13.03.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.1997 по 01.11.1997, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та період роботи в Російській Федерації з 14.10.2000 по 10.03.2003.

Статтею 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до ч. 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Звертаючись до суду та до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, на підтвердження трудового стажу позивачем було надано у тому числі: Копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 ; Копію трудової книжки серії НОМЕР_4 ; Копію архівної довідки Петропавловськ-Камчатського міського архіву від 17.05.2018 року № 1870-2/01;Копію супровідного листа Петропавловськ-Камчатського міського архіву від 17.05.2018 року № 1870-2/13; Копію архівної довідки Петропавловськ-Камчатського міського архіву від 17.05.2018 року №1870-2/02 про трудову діяльність та заробітну плату ОСОБА_1 ;Копію супровідного листа управління Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Петропавловськ-Камчатський Камчатського краю від 24.04.2018 року № 05-13/6/72

Додатково суду були надані: Копію довідки ДНЗ «Деражнянський центр професійної освіти» від 12.05.2023 року №293; Копія довідки Деражнянського відділу Хмельницького обласного центру зайнятості від 05.05.2023 року №634; Копію наказу Деражнянського райвузла зв`язку від 14.03.1984 року № 26; Копію наказу Деражнянського райвузла зв`язку від 21.03.1984 року №30; Копію наказу Деражнянського райвузла зв`язку від 02.01.1995 року №5; Копію наказу Деражнянського райвузла зв`язку від 13.03.1997 року №26; Копії довідок про заробітну плату для обчислення пенсії від 19.05.2023 року № 194,195; Копія довідки ПФУ про наявний страховий стаж від 15.11.2019 року № 5 ОСОБА_1 ; Розрахунок зарахованого ПФУ стажу трудової діяльності ОСОБА_1 ; Копія заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.03.2023 року; Копія розписки-повідомлення. Повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.04.2023 року № 2200-0215-8/30290.

Досліджуючи вказані докази та інші документи, суд встановив, що періоди роботи позивача з 01.09.1977 по 20.01.1981, з 13.04.1981 по 12.10.1983, з 14.03.1984 по 13.03.1997 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.1997 по 01.11.1997 узгоджуються із записами її трудової книжки та додатково підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Зважаючи на це, суд критично ставиться до доводів щодо неможливості зарахування зазначених періодів роботи та періоду отримання допомоги по безробіттю до страхового стажу через відсутність у трудовій книжці дати народження позивача, оскільки відповідальність за можливі неточності у трудовій книжці або відсутність певних відомостей, не може бути перекладена з роботодавця на працівника та призводити до позбавлення останнього права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу для призначення пенсії.

Як встановлено судом вище, записи у трудовій книжці позивачки, які підтверджують її страховий стаж за відповідний період, не містять виправлень, описок, підчищень, а тому і не потребують додаткового підтвердження будь - якими іншими документами, чого відповідач не спростував.

Та ж обставина, що у відповідача відсутні документи додатково надані суду разом з позовною заявою, пояснюється тим, що вказані довідки були отримані позивачем після прийняття оскаржуваного рішення, що, однак, ніяк не впливає на попередній висновок суду про те, що записи трудової книжки позивача самі по собі належним чином підтверджують зазначені періоди страхового стажу.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що робота позивачки у період з з 01.09.1977 по 20.01.1981, з 13.04.1981 по 12.10.1983, з 14.03.1984 по 13.03.1997 та період отримання допомоги по безробіттю з 01.05.1997 по 01.11.1997 належним чином підтверджена первинним документом - записами трудової книжки, а також наявними у матеріалах справи додатковими документами, тому цей стаж роботи необхідно врахувати позивачці для призначення пенсії.

Що стосується не зарахування до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку через те, що свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 02.04.1982 було надано в копії, а не в оригіналі, а копія свідоцтва належним чином не засвідчена.

Як видно зі змісту запису №4 трудової книжки, 12.10.1983 позивач була звільнена за власним бажанням для догляду за дитиною дошкільного віку. Зазначений запис скріплений печаткою та наявна інформація про посадову особу, що внесла запис. Додатково суд зазначає, що копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.04.1982 не викликає сумнівів у її достовірності. У той же час, висновок про те, що надання не завіреної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.04.1982 свідчить про не підтвердження відповідного страхового стажу, не може вважатись обґрунтованим.

Враховуючи встановлені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до страхового стажу позивача.

Що стосується не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в Російській Федерації з 14.10.2000 по 10.03.2003 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Таким чином, період роботи позивача з 14.10.2000 року по 10.03.2003 року на посаді маляра в ЗАТ «Варіант Сервіс З» м. Москва РФ, що підтверджений даними трудової книжки та додатковими доказами, має бути зарахований до страхового стажу.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні залишатись ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати свої права.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

На виконання вказаних норм Закону №1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

У спірному рішенні відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача необхідного стажу та з цієї підстави відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком.

Отже, з вказаного рішення слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача про призначення пенсії за віком та додані до неї документи надав оцінку лише одній з обов`язкових умов, необхідних для призначення зазначеної пенсії, а саме наявності стажу роботи.

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.

У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскарженого рішення щодо не зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву від 31 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду, якої було прийнято оскаржене рішення про відмову у призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійною фонду України в Донецькій області від 07.04.2023 №53.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.09.1977 по 20.01.1981; 13.04.1981 по 12.10.1983; з 14.03.1984 по 13.03.1997; з 01.05.1997 по 01.11.1997; 14.10.2000 по 10.03.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.03.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, Хмельницький, Хмельницька область, 29001 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна буд. 3, Слов`янськ, Донецька область, 84122 , код ЄДРПОУ - 13486010)

Головуючий суддя П.І. Салюк