Справа № 460/2407/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2023 року м. Рівне №460/2407/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК Захід"
доЛьвівська митниця Державної митної служби України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" до Львівської митниці, в якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці від 03.01.2023 №00/2023/900004/2, а також Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.01.2023 №/2023/000024.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 січня 2023 року ТОВ «ТСК ЗАХІД», як суб`єкт господарювання, через посередника ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» (, дозвіл на провадження митної брокерської діяльності АД № 039731 від 19.06.2015 року) подало для митного оформлення електронну митну декларацію № 23UA04U5, відповідно до якої було задекларовано вантаж за заявленою митною вартістю за ціною договору з врахуванням його фактурної вартості (1 216 249,69 грн.) та вартості перевезення (196 306,80 грн.), яка разом складає 1 412 556,49 грн. (38 627,58 USD по курсу НБУ 36,5686 ?/$), зокрема по товарам: товар №1: 1 139 632,3 грн. (31 164,23 USD); товар №2: 272 924,18 грн. (7 463,35 USD). Для підтвердження заявленої митної вартості товару до митниці разом з митною декларацією декларантом позивача були подані документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості: Пакувальний лист б/н від 09.11.2022; Рахунок-проформа №22004ТСК від 04.08.2022; Рахунок-проформа №22004ТСК-AD від 02.11.2022; Рахунок-фактура (iнвойс) №22004ТСК від 09.11.2022; Коносамент (Bill of lading) № 222957375 від 23.11.2022; Домашній коносамент (House bill of lading) № BW22110038 від 23.11.2022; Автотранспортна накладна (CMR) А № 418901від 28.12.2022; Сертифiкат про походження товару №22C3302A6764/00134R від 21.12.2022; Контракт № 04-08/22 від 04.08.22, експортну митну декларацію Китайської народної республіки № 03871800 від 21.11.2022 тощо. В процесі здійснення процедури митного контролю та оформлення, посадовою особою Львівської митниці вказано на наявність ряду невідповідностей та з посиланням на норми статті 53 Митного кодексу України постановлено вимогу про надання додаткових документів. Декларантом були надані додаткові документи, які не були взяті до уваги (Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією (РІВНЕНСЬКА ТОРГОВО-ПРОМИСЛОВА ПАЛАТА) б/н від 26.12.2022; банківський платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 50JBКLM8 від 08.08.2022 р.; банківський платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 6lJВКLМВвід 10.11.2022 р. тощо). Як наслідок, митниця не погодилась із задекларованою митною вартістю товарів та були прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів №209000/2023/900004/2 та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.01.2023 №209170/2023/000024.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідача, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогами чинного законодавства, просить скасувати.

Ухвалою суду від 01.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов від 13.02.2023. Пояснив, що надані до митного оформлення документи містили неточності та невідповідності, а надані на вимогу митниці додаткові документи не спростували сумнівів митниці у правильності декларування митної вартості товарів. Також покликався на наявність у митниці цінової інформації згідно митних декларацій №100180/2022/35248 від 27.12.2022; МД №204020/2022/28395 від 02.11.2022 із рівнем вартості вищим, аніж було заявлено до митного оформлення. Із врахуванням цих обставин посадовою особою митниці було скориговано митну вартість із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МКУ до рівня, наявного у ціновій базі даних та оформлено картку відмови у митному оформленні.

Вважав відмову у митному оформленні та коригування митної вартості законними, обґрунтованими та такими, що не порушують законних прав, свобод та інтересів позивача.

Позивачем 22.02.2023 було подано відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

04.08.2022 року між китайською компанією YUYAO MEIGESI FASTENER CO. LTD» (м. Чжецзян Китай) як Продавцем та ТОВ "ТСК ЗАХІД" як Покупцем було укладено зовнішньо економічний контракт № 04-08/22 (далі Контракт). Відповідно до умов ов контракту товар постачався на умовах поставки FOB SHANGHAI, Китай. Умовами поставки "Інкотермс 2010" FOB передбачено, що товар доставляється на судно покупця, перевалку оплачує продавець, тобто покупець зобов`язаний оплатити всі витрати, необхідні для доставки товарів в пункт призначення в м. Рівне.

Відповідно до приписів Договору, продавцем був відправлений вантаж: «Вироби з чорних металів, гвинти самонарізні, не з корозіи?ностіи?коі? сталі, фосфатовані:- Double Csk Head Pozi Drive Chipboard Screw, White Zinc Plated/ Шуруп (Саморіз) з потаи?ною головкою, ЦБ, розміром: 3.5*16, 4*16; Double Csk Head Pozi Drive Chipboard Screw, Yellow Zinc Plated/ Шуруп (Саморіз) з потаи?ною головкою, ЦЖ розміром: 2.5*10, 2.5*16, 2.5*20, 2.5*25, 2.5*30, 3*13, 3*16, 3*30, 3*35, 3*40, 3.5*16, 3.5*20, 3.5*30, 3.5*40, 3.5*45, 3.5*50, 4*30, 4*35, 4*40, 4*45, 4*50, 4*60, 4*70, 4*80, 4.5*35, 4.5*40, 4.5*45, 4.5*50, 4.5*60, 4.5*70, 4.5*80, 5*20, 5*25, 5*30, 5*40, 5*45, 5*50, 5*60, 5*70, 5*80, 5*90, 5*100, 6*50, 6*60, 6*70, 6*80, 6*100, 6*120, 6*160, 6*180, 6*200, 5*50, 6*100, 6*120; Philips Bugle Head Drywall Screw, Sharp Point Coarse Thread Grey Phosphated/ Саморіз гіпсокартоннии? по дереву, фосфатовании?, розміром: 4.2*76, 4.8*102, 3.5*51, 3.5*55, 4.8*152» з кодом УКТЗЕД , (далі товар №1);. «Вироби з чорних металів, шурупи для дерева, не з корозіи?ностіи?коі? сталі: Double Csk Head Pozi Drive Chipboard Screw, Yellow Zinc Plated/ Гвинт для дерева, ЦБ, розміром: 6*30, 6*40, 6*50, 6*60, 6*70, 6*80, 6*100, 6*120, 6*140, 8*40, 8*50, 8*60, 8*70, 8*80, 8*100, 8*120, 8*140, 8*160, 8*180, 8*200, 10*80, 10*100, 10*120, 10*140, 10*160, 10*180, 10*200» з кодом УКТЗЕД (далі товар № 2).

Фактурна вартість товару становить 33 259,40 долари США.

Зазначені товари надійшли на адресу ТОВ «ТСК ЗАХІД» автомобільним транспортом з реєстраційним номером НОМЕР_1 /ВН4084ХF. Доставка вантажу на митну територію України здійснювалась різними видами транспорту: до порту Константа (Румунія) морським транспортом, до місця призначення в Україні автомобільним.

Даний вантаж надійшов на адресу ТОВ «ТСК ЗАХІД», на підставі наступних товаротранспортних та комерційних документів: Пакувальний лист б/н від 09.11.2022; Рахунок-проформа №22004ТСК від 04.08.2022; Рахунок-проформа №22004ТСК-AD від 02.11.2022; Рахунок-фактура (iнвойс) №22004ТСК від 09.11.2022; Коносамент (Bill of lading) № 222957375 від 23.11.2022; Домашній коносамент (House bill of lading) № BW22110038 від 23.11.2022; Автотранспортна накладна (CMR) А № 418901від 28.12.2022; Сертифiкат про походження товару №22C3302A6764/00134R від 21.12.2022; Контракт № 04-08/22 від 04.08.22. Додаткова угода № 1 від 01.11.2022 до Договору № 04-08/22 тощо.

Перевезення даної партії вантажу організовано ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» () м. Одеса згідно договору транспортного експедирування №16/19 від 16.01.2019.

В додаток до товаротранспортних та комерційних документів контрагент - «YUYAO MEIGESI FASTENER CO. LTD» надав перевізнику експортну митну декларацію 03871800 від 21.11.2022, в якій ідентифіковано дану партію товару. Вказані товари оплачені згідно банківських платіжних документів, що підтверджує вартість товару № 50JBКLM8 від 08.08.2022 р. та № 6lJВКLМВвід 10.11.2022 р.

Наявні товаротранспортні, комерційні та митні документи країни відправлення даної партії вантажу надало ТОВ «ТСК ЗАХІД» підстави визначити митну вартість даного товару за першим методом визначення митної вартості, тобто за ціною угоди (ст. 58 Митного кодексу України (далі МК України). При цьому, ТОВ «ТСК ЗАХІД» вірно було зазначено в митній декларації митну вартість товарів з врахуванням їх фактурної вартості (1 216 249,69 грн.) та вартості перевезення (196 306,80 грн.), яка разом складає 1 412 556,49 грн. (38 627,58 USD по курсу НБУ 36,5686 ?/$), зокрема по товарам: товар №1: 1 139 632,3 грн. (31 164,23 USD); товар №2: 272 924,18 грн. (7 463,35 USD).

У процесі здійснення процедури митного контролю та оформлення, посадовою особою митниці було пред`явлено вимогу про надання додаткових документів, мотивуючи вимогу тим, що документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Декларантом були надані документи згідно вимоги митного органу, які водночас відповідачем не були враховані, з аргументацією "оскільки не спростовують наявні розбіжності". Відповідач не погодився із задекларованою ТОВ "ТСК ЗАХІД" митною вартістю та виніс Рішення про коригування митної вартості товарів №209000/2023/900004/2 від 03.01.2023, яким здійснив коригування митної вартості, визначивши її на рівні 47 850,02 доларів США, зокрема по товарах : товар №1: 1 343 024,99 грн. (36 726,18 $); товар №2: 406 783,26 грн. (11 123,84 $).

На підставі прийнятого Рішення про коригування митної вартості товарів, посадовою особою Львівської митниці видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.01.2023 №209170/2023/000024.

У зв`язку з цим, згідно приписів статті 55 МКУ до Львівської митниці було подано нову електронну митну декларацію типу «ІМ40ДЕ» № 23UА 98U0 від 03.01.2023, із митною вартістю, заявленою з урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів №209000/2023/900004/2 від 03.01.2023. Товар випущений у вільний обіг.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Згідно із ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним - органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію. Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються Митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка через базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість 3 операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до Митного кодексу. Згідно із ч.2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на - митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У силу положень частини п`ятої ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої ст.53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у глав 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Суд погоджується, що аналіз положень статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України та у випадках, встановлених цим Кодексом (якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

В якості підстав для коригування митної вартості митним органом вказано те, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності

Так, митним органом зазначено, що в графі 22, 23 ЦМР відсутні підписи відправника та перевізника.

З цього приводу суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що згідно з Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі - Конвенція) міжнародна автодорожня товарно-транспортна накладна типової форми CMR застосовується у міжнародних перевезеннях і є первинним доказом укладення договору перевезення. Стаття 6 Конвенції надає перелік інформації, яка повинна містити Вантажна накладна. Статтею 5 Конвенції передбачено, що вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Враховуючи викладене, та норми ст. 19 Конституції України суд приходить до висновку, що наявність чи відсутність підпису на CMR в графах 22 та 23 не впливає на її дійсність, оскільки підпис в даних графах не є обов`язковим реквізитом даного документу. Судом встановлено, що в даних графах наявні відтиски печаток як відправника так і перевізника, отже вимоги ст. 5 Конвенції виконані.

Митним органом зазначено, що графа 3 ЦМР місце призначення- Україна, без зазначення конкретного географічного пункту призначення

Судом встановлено, що міжнародна транспортна накладна СMR виписується на виконання Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року. Чітких вимог до заповнення певних граф дана Конвенція не містить. Слід звернути увагу, що місце призначення в СMR вказано це Україна. Слід відмітити, що на рівень митної вартості впливає лише доставка до кордону України, а не по території України. Зазначена обставина, а також норми ст. 19 Конституції України і обумовлюють, що законним є зазначення лише країни доставки вантажу без конкретизації міста. Жодним нормативно-правовим актом з питань митної справи не визначено яка саме інформація повинна зазначатись в графі 3 СMR. Відповідачем протилежного не наведено. Відповідно до ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Також митним органом вказано, що відсутній рахунок на перевезення автомобільним транспортом.

Однак судом встановлено, що дана інформація не відповідає дійсності, так як перевезення товару з пункту відправлення Шанхай (КНР) до міста Рівне (Україна) підтверджується наступними документами: документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 29122022/1 від 29.12.2022 р.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1503 від 23.12.2022 р., на загальну суму 131 670.80 грн.; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг № 94 від 23.12.2022 р., на загальну суму 131 670.80 грн.; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1528 від 28.12.2022 р., на загальну суму 192 150.70 грн.; банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг № 94 від 23.12.2022 р. на загальну суму 192 150.70 грн.Судом відмічено, що як в рахунку № 1503, так і в рахунку № 1528 здійснено деталізацію щодо послуг, які підлягають оплаті для того, щоб було легко розділити, які суми включаються до митної вартості товару при визначенні її за першим методом, а які ні. Деталізація розміру витрат на перевезення вантажу здійснена у документі, що підтверджує вартість перевезення товару № 29122022/1 від 29.12.2022, де зазначено, що загальна вартість перевезення до кордону складає 196 306.80 грн., як сума чисел: 84 948,89 грн. +22 715,59 грн., + 88 642,32 грн.

Судом встановлено, що твердження відповідача про те, що митницею на кордоні є Львівська не відповідає дійсності, так як на транспортному документі CMR наявні відбитки штампу «Під митним контролем» Чернівецької митниці. Пункт пропуску Рава-Руська Львівської митниці товар не перетинав. Товар було ввезено через пункт пропуску «Порубне» Чернівецької митниці, взят там під митний контроль та направлений в режимі внутрішній транзит до митниці призначення Львівської митниці (митний пост Городок), де і було здійснено митне оформлення товару та випущено його у вільний обіг за електронною митною декларацією типу «ІМ40ДЕ» № № 23UА 98U0 від 03.01.2023.

Також відповідачем вказано, що у п. 1.6 Договору на перевезення зазначено, що істотні умови перевезення містяться у Заявці, що є невід`ємною частиною договору. Заявка до митного оформлення не надана.

Відповідач посилається на необхідності подання до митного оформлення Заявки, наявність якої передбачена п. 1.6 Договору транспортного експедирування № 16/19 від 16.01.2019. Судом встановлено, що Заявку не було надано, однак перелік та вартість надаваних послуг експедитора згідно договору були підтверджені поданням до митного оформлення наступних документів: Довідки про транспортні витрати № 29122022/1 від 29.12.2022; Рахунок ТОВ «ІНТЕР ТРАНС ЛОДЖІСТІКС» № 1503 від 23.12.2022; Платіжна інструкція № 94 від 23.12.2022.

Суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 804/16553/14 від 31.05.2019, яким досліджено, зокрема, питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов Митного кодексу, то ч. 10 ст. 58 МКУ передбачено перелік витрат (складових митної вартості товарів), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до митної вартості належать витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також на страхування цих товарів.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство імпортувало товар на умовах поставки FOB (згідно з Інкотермс), що означає не включення до вартості товару витрат на транспортування та страхування, а відтак такі витрати мають бути додані до митної вартості товарів за правилами ч. 10 ст. 58 МКУ. Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Митним органом зазначено, що у Контракті п.5 відсутні вказівки щодо включення вартості пакування до ціни товару; зазначені витрати не виділені в рахунку-фактурі

Суд звертає увагу, що в Постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а (адміністративне провадження № К/9901/4801/21) зазначено, що підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена в ч. 2 ст. 58 МК України, відповідно до якої метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У цьому випадку у відповідача були наявні всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні та якісні його характеристики, а тому митний орган не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару. Отже, додані ТОВ «ТСК ЗАХІД» для митного оформлення документи містять всі необхідні відомості для визначення митної вартості за першим методом. Тому вимога про необхідність підтвердження вартості пакування не є обґрунтованою, як і безпідставною є вимога про надання інших бухгалтерських документів. В даній частині, вимога митного органу є надуманою, та жодним чином дані документи не можуть додатково підтвердити фактурну вартість товару, яка задекларована в експортній митній декларації країни відправлення.

Судом встановлено, що вартість пакування входить у вартість товару. В п. 5 проформи-інвойсу зазначено, що товар упаковується у звичайні картонні коробки. Обов`язку визначати вартість пакування окремо від товару у продавця немає.

Суд критично ставиться до твердження митного органу про неналежність Висновку Рівненської торгово-промислової палати щодо визначення ринкової вартості товарів та визначення ринкової вартості транспортних витрат по перевезенню контейнера, оскільки такий висновок містить необхідну інформацію на підтвердження адекватності понесених витрат та виданий уповноваженою особою.

Аналогічно суд вважає, що вимога митниці про необхідність надання бухгалтерських документів не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, оскільки така вимога може мати місце у випадку, якщо подані документи містять розбіжності, неточності, не дозволяють прослідкувати формування вартості товару та його оплати. Доказів наявності таких розбіжностей, неточностей тощо, суб`єктом владних повноважень всупереч приписам статті 74 КАС України при розгляді даної справи не надано.

В частині зазначення митним органом на необхідності надання інформації, щодо страхування імпортованого товару та включення даної суми до митної вартості, суд зазначає, що згідно вимог "Інкотермс" умови поставки FOB не передбачають необхідність страхування вантажу, тому дана вимога про необхідність i надання інформації щодо ймовірного страхування партії товару є безпідставною. В інформаційній довідці перевізника прямо вказано, що товар не страхувався.

В частині надання перекладів товаросупровідних документів, суд звертає увагу на норми ст. 254 МК України: Документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Однак відповідачем не зазначено перелік документів, до яких необхідно надати офіційний переклад. Всі товаросупровідні документи, окрім експортної декларації країни відправлення, виконані англійською мовою, що є мовою міжнародного спілкування.

Суд зазначає, що згідно приписів МК України повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи, митний орган має обґрунтувати свої вимоги щодо їх надання. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів, а саме, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числове визначення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що єдиною фактичною підставою для здійснення коригування митної вартості лишається наявність у митниці цінової інформації, відмінної від заявленої декларантом.

При цьому, в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 03.01.2023 №209000/2023/900004/2, наявні посилання на номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів (МД №180/2022/35248 від 27.12.2022; МД №204020/2022/28395 від 02.11.2022). Судом встановлено, що назви товарів, зазначених у даних ЕМД не співпадають з назвами товарів, заявлених у ЕМД позивача.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи у їх сукупності суд вважає, що посадовою особою митниці не виконано обов`язку із перевірки формування митної вартості імпортованого товару, не виявлено ознак підробки документів або відсутності у них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни. Митний орган покликався лише на наявність неточностей, які були спростовані наданими декларантом документами та матеріалами справи.

У своїй сукупності, за досліджених обставин, суд ставиться критично до об`єктивності та правомірності коригування митним органом митної вартості за спірними поставками.

Статтею 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 МК України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 1 статті 53 МК України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів визначений у частині другій статті 53 МК України.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однозначно трактує цю норму і Вищий адміністративний суд України, яким зазначено, що митниця має право вимагати надання додаткових підтверджень лише у випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни. Це пов`язано з тим, що такі вади не дозволяють органу доходів і зборів здійснити визначений законом мінімум митних формальностей.

Якщо ж декларантом надані всі документи, необхідні для визначення вартості товару за першим методом, а також, якщо зауваження митного органу (щодо наявності розбіжностей, неточностей у документах) не стосуються числових значень вартості товару, то вимога про надання додаткових документів, відмова у прийнятті декларації, застосування іншого методу визначення митної вартості є безпідставними. До подібних висновків прийшов ВАСУ у своїх постановах від 20.06.2017 по справі №814/2068/15, від 12.07.2017 - по справі №815/6984/15, від 05.04.2017 - по справі №804/1642/15.

Крім того, у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 за №2 "Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року" вказано, що факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено,сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Суд вважає, що для митного оформлення митних декларацій позивача декларантом були надані всі документи, які дозволяли точно і однозначно встановити вартість, яка була сплачена за товари, що імпортуються.

Дослідивши матеріали справи та докази, надані стороною позивача та відповідача у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення про неможливість визнання заявленої митної вартості товарів за митною декларацією № 23UA04U5 і коригування митної вартості за шостим (резервним) методом є безпідставним та протиправним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на суб`єкта владних повноважень. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим витребувати митниця має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

На переконання суду, зазначені вимоги законодавства відповідачем за обставин справи, яка розглядається, дотримані не були.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України"від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із такого.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведеного присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена ним сума судового збору у розмірі 5 368,00 грн.

Також стороною позивача було заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 20000,00 грн.

Відповідач подав до суду заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, обґрунтоване неспіврозмірністю заявлених витрат, зокрема, через наявність у провадженні Рівненського окружного адміністративного суду аналогічних справ за позовом ТОВ "ТСК ЗАХІД".

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.1 ст.34 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

За правилами ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

За правилами ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження обставин щодо понесення витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката Кононенко Олени Сергіївни в сумі 20000,00 грн. стороною позивача надані суду копії наступних документів:

-ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1336850, копії Договору №19/12/22 про надання правової допомоги від 19.12.2022, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №7038/10 від 19.102018, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, Додаткову угоду №1 від 19.12.2022 до договору про надання правової допомоги №19/12/22 від 19.12.2022, Додаткову угоду №2 від 19.01.2023 до договору про надання правової допомоги №19/12/22 від 19.12.2022, Акт наданих послуг від 10.03.2023 на суму 20 000,00 грн., рахунок-фактуру від 20.02.2023 на суму 20000,00 грн., виписку за рахунками АБ «ОЛЕНИ КОНОНЕНКО», платіжну інструкцію №188 від 20.02.2023 на суму 20000,00 грн.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи (послуг),складність виконуваної роботи (послуг), їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим(пункт 268 названого рішення).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі№755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №280/1765/19 (адміністративне провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складності справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 по справі №160/6899/20 (адміністративне провадження №К/9901/6151/21) містяться правові висновки, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд констатує, що відповідачем подано обґрунтоване клопотання щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів співмірності витрат обсягу наданих послуг, тому суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, сумою у 15 000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці № UA209000/2023/900004/2 від 03.01.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2023/000024 від 03.01.2023.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 368,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, юридична адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ЗАХІД" понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000.00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (, юридична адреса: 79000, Львівська область, м. Львів, вул. Костюшка Т., буд. 1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТСК Захід" (вул. Григорія Сковороди, 23,м.Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 39870614)

Відповідач - Львівська митниця Державної митної служби України (вул. Костюшка, 1,м. Львів,79000, ЄДРПОУ/РНОКПП 43971343)

Суддя Д.Є. Махаринець