Справа № 160/12795/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
08.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона не є платником ЄСВ оскілки з 2017 року працює в ТОВ «АТБ-Маркет». Вказує, що не отримувала доходу від здійснення підприємницької діяльності, а отримувала заробітну плату та єдиний внесок сплатив її роботодавець.
Ухвалою суду від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
20.06.2023р. представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що за даними інформаційних систем ДПС України ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 (далі - ФОН ОСОБА_1 ) перебувала на податковому обліку в Правобережній ДНІ ГУ Д11С у Дніпропетровській області (Новокодацький район м. Дніпра) як фізична особа - підприємець з 23.10.2008 та обліковувалася на загальній системі оподаткування. Згідно даних державного реєстратора запис в Єдиний державний реєстр щодо припинення підприємницької діяльності по ФОН ОСОБА_1 внесено 11.05.2023. Стан платника: 11- припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).
Враховуючи вищевикладене, в ІКП 71040000 ФОН ОСОБА_1 згідно алгоритму відображення сум квартальних нарахувань з єдиного внеску на центральному рівні в автоматичному режимі нараховано зобов`язань:
- за 2017 рік-8448,00 грн., термін сплати до 09.02.2018;
- за І квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати до 19.04.2018;
- за II квартал 2018 року-2457,18 грн, термін сплати до 19.07.2018;
- за III квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати до 19.10.2018;
- за IV квартал 2018 року-2457,18 грн, термін сплати до 21.01.2019;
- за І квартал 2019 року - 2754,18 грн, термін сплати до 19.04.2019;
- за ІІ квартал 2019 року - 2754,18 гри, термін сплати до 19.07.2019;
- за III квартал 2019 року - 2754,18 гри, термін сплати до 21.01.2019;
- за IV квартал 2019 року-2754,18 гри, термін сплати до 20.01.2020;
- за І квартал 2020 року - 2078,12 гри, термін сплати до 21.04.2020;
- за II квартал 2020 року - 1039,06 гри, термін сплати до 20.07.2020;
- за III квартал 2020 року - 3178,12 гри, термін сплати 19.10.2020;
- за IV квар тал 2020 року-2200,00 гри, термін сплати до 19.01.2021.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 , з 2008 р. була зареєстрована як фізична особа підприємець що підтверджується випискою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та відповідно обліковувалась в податкових органах як платник ЄСВ та у травні 2023р. було внесено запис про припинення діяльності.
У зв`язку з несплатою платником зазначеної у вимозі суми боргу, ГУДПС сформовано узгоджену вимогу від 20.05.2019р. №Ф-7418-50/67У на суму 5211,36 грн та передано на примусове виконання до органів ДВС.
Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).
Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).
Згідно з ч.3 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Частинами 3 та 4 ст.25 Закону №2464-VI передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Нарахування заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску здійснено на підставі облікових даних інформаційної системи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Судом встановлено, що позивач з 2017 року була працевлаштована в ТОВ «АТБ-Маркет», що підтверджується витягом з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-5 та витягом з Індивідуальних відомостей форми ОК-7 від 01.06.2023р.
Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги в адміністративній справі № 440/2149/19, 04.12.2019 сформулював правовий висновок, відповідно до якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Як встановлено судом, оскаржуваними вимогами позивачеві визначено суми зобов`язань зі сплати єдиного внеску із розміру мінімального страхового внеску у період реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, за який вона мала обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску.
Однак, у період, за який контролюючим органом донараховано недоїмку, ОСОБА_1 була офіційно працевлаштованою, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, позивач у зазначені періоди була найманим працівником, тобто застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачує її роботодавець.
Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою-підприємцем не призведе до покращення її становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі вона не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку. Натомість, покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням єдиного соціального внеску.
Відтак, складена Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-7418-50/67У від 03 лютого 2021 року є протиправною та підлягає скасуванню. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині приведення у відповідність даних інтегрованої картки платника єдиного внеску, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та приймає до уваги те, що адміністративний позов задоволено повністю, а тому судові витрати підлягають стягненню на користь позивача у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 2147,20 грн.
Керуючись ст. 134,139,241-246,250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін