Справа № 160/900/23
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/900/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року (головуючий суддя Боженко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 144 516,13 грн за безпосередню участь у бойових діях за період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до витягу із наказу командира НОМЕР_2 окремої бригади від 30.03.2022 року №42 його було відряджено до смт. Желанне Донецької області для забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації строком з 30.03.2022 по 31.05.2022. Згідно з витягом з наказу командира оперативного-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.04.2022 №95 та витягу з наказу командира оперативного-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.05.2022 №117, він приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпечення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в період з 30 березня до 31 березня 2022 року та з 01 квітня 2022 року по 31 травня 2022 року, тобто в загальній кількості 63 дні. Вказані накази були подані в стройову частину. Позивач вважає, що Відповідачем протиправно, всупереч положенням постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 не виплачено додаткову винагороду за період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях в розмірі 144 516,13 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №160/900/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, Відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що Порядок і умови видання наказів станом на період з 24.02.2022 по 31.05.2022 врегульовано телеграмою Міністерства оборони України від 25.03.2022 №НР248/1298 та телеграмою від 18.04.2022 №НР248/1529. Так, відповідно до п. 3 телеграми №НР248/1298 виплата винагороди проводиться у разі наявності наступних документів: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість; 3) рапорт (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця; 4) довідка командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець, про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах. Позивач відповідно до наказу командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 30.04.2022 №95 прибув та був залучений до сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з метою виконання службових (бойових) завдань. Відповідно до абзацу 3 пункту 3 телеграми №HP248/1298 про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець. Пунктом 4 телеграми №HP248/1298 командири військових частин (установ) до якої відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляють військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми (зі змінами від 18.04.2022 №248/1529). Натомість, суд першої інстанції під час розгляду та вивчення матеріалів справи не врахував факт вибуття Позивача саме у відрядження до смт. Желание, що підтверджується посвідченням про відрядження від 17.01.2022 №13 та прибуттям саме до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про, що свідчить відповідна відмітка у посвідченні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та в подальшому підпорядкування оперативно-тактичному угрупованню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (з 30.03.2022 по 31.05.2022). Отже, відповідно до вимог телеграми № HP248/1298 підтвердженням участі Позивача у бойових діях або заходах є саме довідка командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець. Водночас на момент звернення Позивача до суду з позовною заявою на адресу військової частини НОМЕР_1 довідка ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ОСОБА_1 про участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не надходила, відповідно підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди у командування військової частини НОМЕР_1 відсутні.

В судовому засіданні представник Відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, кожного окремо, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 10 квітня 2017 року, є військовослужбовцем Державної спеціальної служби транспорту.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2018 №129, посвідчення про відрядження №70 від 30.03.2022, згідно витягу з наказу командира НОМЕР_2 окремої бригади (по стройовій частині) від 30.03.2022 року №42 майор ОСОБА_1 вибув для виконання бойового завдання до смт. Желанне Донецької області з 30.03.2022 для забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стимулювання збройної агресії Російської Федерації.

Згідно із витягом з наказу командира НОМЕР_2 окремої бригади (по стройовій частині) від 31.05.2022 №121 майора ОСОБА_1 вважати таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків із виконання бойового завдання з смт. Желанне Донецької області 31.05.2022.

Згідно із витягом з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 30.04.2022 №95 військовослужбовця управління НОМЕР_2 окремої бригади ОСОБА_1 вважати таким, що прибув до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань 30.03.2022.

Згідно із витягом з наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.05.2022 №117 військовослужбовця управління 26 окремої бригади ОСОБА_1 вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою виконання службових (бойових) завдань 31 травня 2022 року.

31 травня 2022 року Позивач - командир 37 тактичної групи майор ОСОБА_1 звернувся до командира НОМЕР_2 окремої бригади із рапортом про надання вказівки на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн за період з 30 березня 2022 по 31 травня 2022. На вказаному рапорті міститься резолюція «До опрацювання» (а.с. 42).

Вважаючи протиправною бездіяльність Відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановленої Постановою №168, за період з 30.03.2022 по 31.05.2022, Позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що положення Постанови №168 щодо встановлення порядку та умов виплати додаткової винагороди згідно цієї постанови встановлюють керівники відповідних міністерств та державних органів (п. 2-1) з`явилися в зв`язку з прийняттям Постанови №793, яка набрала чинності 19.07.2022. Водночас, Позивач брав безпосередню участь в бойових діях в період з 30.03.2022 по 31.05.2022, тобто до набрання чинності положеннями Постанови №793 щодо доповнення Постанови №168 вказаним доповненням. Відповідно, на момент виникнення спірних правовідносин діяла редакція Постанови №168, яка лише встановлювала право на отримання додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях як таке, бланкетних норм щодо затвердження порядку та умов її виплати керівниками відповідних міністерств та державних органів у ній не містилося. За таких обставин на момент виникнення спірних правовідносин телеграми Міністра оборони України могли застосовуватися в порядку та у спосіб, що відповідає положенню Постанови №168 та спрямовані на її виконання. Правозастосування таких телеграм у спосіб, який за змістом є позбавленням особи права на отримання відповідної додаткової винагороди є протиправним та не відповідає змісту та призначенню Постанови №168.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022,№573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022 та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі- Постанова №168), пунктом 1 якої (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, у тому числі військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Наказом Міністерства оборони №98 від 01.04.2022 внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення новим пунктом такого змісту:

« 17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.».

Вказані зміни відповідно до п. 3 Наказу №98 застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець (а.с. 34-37).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2002 №248/1298 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку №260, а тому відповідне рішення підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

З матеріалів даної справи встановлено, що Відповідач не заперечує факт безпосередньої участі Позивача у бойових діях в період з 30.03.2022 по 31.05.2022 та наявності у нього права на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, а вказує про те, що підставою для направлення рапорту Позивача на доопрацювання слугувало те, що Позивача було відряджено до оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де Позивач і брав безпосередню участь у бойових діях в період з 30.03.2022 по 31.05.2022, однак оперативно-тактичне угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідну довідку не надало, що позбавило Відповідача можливості виплатити Позивачу додаткову винагороду згідно Постанови №168.

Вказані обставини свідчать про те, що за відсутності довідки від оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до якого було відряджено Позивача, за формою встановленою додатком №1 до телеграми №248/1298 від 25.03.2022, у Відповідача відсутні правові підстави для нарахування та виплати Позивачу додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови №168.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять доказів подання до Відповідача відповідної довідки від оперативно-тактичного угрупування «Схід», що, свідчить про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі.

Судом першої інстанції вказані обставини не було досліджено належним чином та не застосовано положення Порядку №260 та рішення (телеграми) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку щодо наявності в межах спірних правовідносин протиправної бездіяльності з боку Відповідача щодо виплати Позивачу додаткової винагороди за період з 30.03.2022 по 31.05.2022.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, не застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 10.04.2023 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі №160/900/23 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 19 липня 2023 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов