Справа № 440/17049/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/17049/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/17049/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

08.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції Центрального округу (надалі - Інспекція), в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.01.2021 по 08.06.2021 у сумі 37344,50 грн з проведенням необхідних обов`язкових відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства, допустивши до негайного виконання рішення суду в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 8648,20 грн.

Мотивуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за наслідками звільнення, визнаного незаконним рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/8137/20.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

29.07.2022 до суду від Інспекції надійшов відзив на позов, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову. Стверджує, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державною екологічною інспекцією України, а тому саме цей орган має компенсувати кошти за вимушений прогул. Також вказував на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався з моменту винесення Полтавським окружним адміністративним судом 26.05.2021 рішення у справі №440/8137/20. Наголошує, що витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надав доказів користування правничою допомогою і послугами адвоката безпосередньо та понесення відповідних витрат.

Ухвалою від 23.06.2023 суд повторно витребував докази у справі від відповідача.

Ухвалою суду від 09.08.2022 провадження у справі №440/17049/21 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/8137/20.

Ухвалою суду від 21.07.2022 поновлено провадження у справі №440/17049/21.

Розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 наказом Державної екологічної інспекції України № 22-о від 27.01.2020 з 28.01.2020 призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу, як це видно із записів його трудової книжки (а.с. 12).

Наказом від 21.12.2020 №464-о "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено із займаної посади відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу". підпункту 14 пункту 12 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 (а.с. 14).

Позивач оскаржив своє звільнення до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/8137/20 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 20.11.2020 №413-о "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ". Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №463-о від 21.12.2020 "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ". Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №464-о від 21.12.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 21.01.2021. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 з 21.01.2021 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (а.с. 53-61).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 вищевказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання судового рішення наказом голови Державної екологічної інспекції України від 03.06.2021 №67-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 20.11.2020 №413-0 "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ", скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 21.12.2020 №463 "Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ", скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 21.12.2020 №464-о "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 21.01.2021 (а.с. 26).

03.06.2021 т.в.о. начальника Інспекції видано наказ №162-о "Про оголошення наказу Державної екологічної інспекції України від 03.06.2021 №67-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " (а.с. 27).

Відповідно до власного наказу №163-0 від 09.06.2021 ОСОБА_1 приступив до виконання службових обов`язків начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (а.с. 69).

09.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до голови Державної екологічної інспекції України із заявою, в якій просив у зв`язку з поновленням його на посаді начальника Інспекції з 21.01.2021 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 №440/8137/20 виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно зі ст. 235 КЗпП України починаючи з 21.01.2021 (дати поновлення на посаді) (а.с. 29).

У відповідь голова Державної екологічної інспекції України Мальований А. повідомив, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 №440/8137/20 виконано в межах покладених зобов`язань. При цьому, у справі №440/8137/20 не було заявлено позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.01.2021. Повідомлено про неможливість здійснення виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 30).

Позивач вважає, що у зв`язку з поновленням на роботі, має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 8 ст. 235 КЗпП України).

Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (постанова Верховного Суду України від 09.12.2015 у справі №6-2123цс15).

Як свідчать встановлені судом обставини справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/8137/20, яке набрало законної сили 20.04.2023, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 21.01.2021 (а.с. 53-61).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі №440/8137/20 наказом голови Державної екологічної інспекції України А. Мальованого від 03.06.2021 №67-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 21.01.2021 (а.с. 26).

У свою чергу наказом т.в.о. начальника Інспекції С.Поліщука від 03.06.2021 №162-о "Про оголошення наказу Державної екологічної інспекції України від 03.06.2021 №67-тр/р "Про поновлення ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції Центрального округу - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу з 21.01.2021 (а.с. 27).

Тож саме 03.06.2021 позивача поновлено на посаді з 21.01.2021.

Разом з тим, питання про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишається невирішеним.

Оскільки ОСОБА_1 працював на посаді начальника Інспекції - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу та саме цією Інспекцією йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, а тому належним відповідачем у цому спорі є Державна екологічна інспекція Центрального округу, а не Державна екологічна інспекція України, як стверджує відповідач.

Відтак, на переконання суду, у зв`язку з протиправним звільненням позивача із займаної посади та подальшим поновленням його на цій посаді з 21.01.2021 судом, у позивача виникло право на компенсацію середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто з дати, з якої позивач поновлений на публічній службі відповідно до рішення суду по 03.06.2021 (дата фактичного поновлення позивача на публічній службі).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата (у даному випадку - що передують дню звільнення позивача з роботи).

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 вказаного Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку №100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Період вимушеного прогулу позивача за період з 21.01.2021 по 03.06.2021 становить 93 робочих дні.

Відповідно до довідки від 02.08.2022 №08-22/2972 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 595,24 грн, а середньомісячна заробітна плата - 12 797,66 грн (а.с. 48).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2021 по 03.06.2021 у сумі 55 357,32 грн (595,24 грн х 93 дні), остаточний розмір якого для виплати визначає роботодавець після вирахування усіх податків та обов`язкових платежів.

Відтак адміністративний позов належить задовольнити частково, оскільки суд виключає з розрахунку період з 04.06.2021 по 08.06.2021, як це просить позивач у позові.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду, суд виходить з положень частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку), якою передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Питання, чи можна вважати середній заробіток за час вимушеного прогулу складовою заробітної плати та чи поширюється на вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу положення частини першої статті 233 КЗпП України про тримісячний строк звернення до суду, досліджені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 сформувала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зробила висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Тож твердження відповідача щодо недотримання позивачем строку звернення з позовом суд відкидає як безпідставні.

Вирішуючи питання стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження обставин придбання послуг адвоката позивач надав до матеріалів справи ордер серії ПТ №154574 від 04.12.2021, виданий на адвоката Дігтярь Людмилу Анатоліївну, та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №735 від 18.03.2020.

Разом з цим позивач не надав суду платіжних документів, що свідчать про сам факт оплати послуг з правничої допомоги, як то платіжні доручення, касові чеки або інші банківські документи, які б підтверджували факт понесенням ним таких витрат у сумі 10000,00 грн.

Відтак у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу суд відмовляє.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55 357 (п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн 32 коп, остаточний розмір якого до виплати працівнику визначає роботодавець після вирахування усіх податків та обов`язкових платежів.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення з Державної екологічної інспекції Центрального округу на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державна екологічна інспекція Центрального округу (; вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун