Справа № 331/2238/23
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2023-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 331/2238/23
Провадження № 2-а/331/21/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний м. Запоріжжя області у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.

за участю секретаря: Байрамової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 1 роти 2 батальону 3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департамента патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Горпинича Сергія Олександровича про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати дії інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Горпинича Сергія Олександровича при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №715427 від 02.04.2023 року щодо ОСОБА_1 - незаконними;

- визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №715427 від 02.04.2023 року за ст. ст.. 121-3 ч. 1, 126 ч. 1 КпАП України - незаконною та скасувати її;

- провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за за ст. ст.. 121-3 ч. 1, 126 ч. 1 КпАП України закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

- стягнути з Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень;

- стягнути з Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, 02.04.2023 року позивач керував автомобілем ROVER д.н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівників патрульної поліції зупинився біля будинку 7 по вул.. Привокзальна в м. Запоріжжі. Не пояснюючи причину та підставу зупинки транспортного засобу, інспектор висловив вимогу надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія та відкрити капот автомобіля, яку позивач виконав. Після огляду транспортного засобу інспектором та його колегами, відповідач запідозрив позивача, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння та запропонував водію пройти медичний огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що позивач погодився. Після проведення медичного огляду було складено висновок про відсутність у позивача ознак сп`яніння.

Далі, сторони повернулися на місце зупинки автомобіля, де інспектор Горпинич О.С. оголосив постанову серія БАБ №715427 від 02.04.2023 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Після чого, інспектор Горпинич С.О. викликав слідчо-оперативну групу, яка провела огляд місця події, і вилучила автомобіль.

Отже, інспектором Горпинич О.С. при розгляді справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. ст.. 121-3 ч. 1, 126 ч. 1 КпАП України, винесення прийняття постанови серія БАБ №715427 від 02.04.2023 р. вимоги закону були порушені. Зокрема, не збирались і не досліджувались докази (письмові, речові, електронні), не призначалось і не проводилось в порядку ст. 273 КпАП України експертне дослідження транспортних засобів та реєстраційних документів, що їх супроводжують автомобілю, свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 та державного номерного знаку НОМЕР_1 щодо їх належності та відповідності один одному, окрім того, не допитувались свідки.

Ухвалою суду від 10.04.2023 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження для її розгляду з призначенням судового засідання.

17.05.2023 року до канцелярії суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , в якому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволені адміністративного позову у зв`язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

У судове засідання представник Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки до суду не сповістив.

У судовому засіданні представник Департаменту патрульної поліції Малій О.М. просив суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд у постанові від 08 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а, в якій зазначив, що «процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Судом встановлено, що 02.04.2023 року відповідачем, інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції України старший лейтенантом поліції Горпиничем С.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №715427 за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1190 грн.

У постанові зазначено, що 02.04.2023 року 13 год. 00 хв. в м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 7, водій ОСОБА_1 27.091974 р.н, керував ТЗ ROVER д.н.з. НОМЕР_1 з державним номерним знаком, що не належить цьому ТЗ, чим порушив п. 2.9.в. ПДР. При перевірці документів було встановлено, що водій не має при собі реєстраційних документів на даний ТЗ, чим порушив п. 2.1.б. ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється, зокрема керувати транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Згідно із п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема реєстраційний документ на транспортний засіб

Згідно ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України адміністративна відповідальність та адміністративне стягнення тягне «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством».

Так, при розгляді справи судом було досліджено відеозапис події, на якому зафіксовано зупинку транспортного засобу ROVER д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , виконання останнім вимог працівника поліції щодо надання реєстраційних документів, а саме: свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 та посвідчення водія.

Суд зауважує, що диспозиція статті 121-3 ч. 1 КУпАП за яку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності передбачає, зокрема саме за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Тобто, визначальним є саме факт неналежності державного номерного знаку транспортному засобу, яким керує особа.

Під час дослідження свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 судом встановлено, що у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 зазначено реєстраційний № НОМЕР_1 модель ROVER, що збігається із державним номерним знаком НОМЕР_1 , який закріплений на автомобілі ROVER.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме, що водій не мав при собі реєстраційних документів на даний ТЗ, то оскаржувана постанова в цій частині спростовується відеозаписом події.

Посилання відповідача на ту обставину, що транспортний засіб є іншої моделі ніж зазначено у свідоцтві про реєстрацію, а тому надані позивачем працівнику поліції реєстраційні документи не належать номеру транспортного засобу ROVER і водій керував без належних документів слід визнати неспроможними, оскільки дані висновки базуються лише на припущеннях, які не можуть бути доказами у справі, згідно ст. 251 КУпАП.

При цьому, відповідачем не спростовані дані обставини та не надано належних та допустимих доказів щодо неналежності державного номерного знаку НОМЕР_1 автомобілю ROVER.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Звертаючись до ч. 2 ст. 77 КАС України, суд констатує, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.

Крім того, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам законодавства.

Крім того, позивач у позові просить стягнути з Департамента патрульної поліції Національної поліції України на його користь моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи приписи ст. 286 КАС України суд, при розгляді справи про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, не може вирішувати питання щодо стягнення з суб`єкта владних повноважень завданої моральної шкоди. А тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі.

Розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 (провадження №11-1287апп18).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а розмір судового збору, який підлягає застосуванню складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач сплатив судовий збір в розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією № 14 від 05.04.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17

Таким чином, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 536,80 грн. на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55, 68, 62 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 16, 20, 44, 69, 70, 90, 77, 122, 126, 132, 139, 159, 162, 205, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департамента патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Горпинича Сергія Олександровича про визнання протиправною і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №715427 від 02.04.2023 року винесену інспектором взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Горпиничем С.О., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 1190 гривень, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департамента патрульної поліції Національної поліції України (Код 40108646, 03048, м. Київ, Солом`янський район, ВУЛИЦЯ ФЕДОРА ЕРНСТА, будинок 3 Департаменту патрульної поліції України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 536,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: М.В. Антоненко