Справа № 400/79/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/79/23
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата і місце ухвалення 04.04.2023р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі №400/79/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні нарахування додаткової грошової винагороди за перебування у зоні виконання бойових дій у листопаді 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача додаткову грошову винагороду за перебування у зоні виконання бойових дій у листопаді 2022 року у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. позов частково задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування додаткової грошової винагороди за перебування у зоні виконання бойових дій у листопаді 2022р. ОСОБА_1 . Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду за перебування у зоні виконання бойових дій у листопаді 2022 р. у розмірі 100 000 ( сто тисяч) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначив, що підставою невиплати позивачу додаткової грошової винагороди за перебування у зоні виконання бойових дій у листопаді 2022 року, стало невиконання останнім бойового наказу командира, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Також зазначив, що причиною не подання до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву з відповідними матеріалами, стало виконання Військовою частиною бойових завдань в районі зосередження, що перебуває під постійними ракетними та артилерійськими обстрілами.

Зважаючи на зазначене апелянт просив суд врахувати додатково подані до скарги документи, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного:

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору у даній справі є право ОСОБА_1 на отримання додаткової грошової винагороди за перебування у зоні виконання бойових дій за листопад 2022 року, згідно постанови Кабінетом Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України за призовом на посаді навідника аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальну Військової частини НОМЕР_1 .

У період проходження служби позивач отримував додаткову грошову винагороду, згідно Постанови №168.

Проте за листопад 2022 року Військова частина НОМЕР_1 не виплатила йому зазначену вище грошову винагороду, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходи із того, що оскільки військова частина не надала суду жодних доказів у спростування доводів позивача щодо його права на отримання додаткової грошової винагороди за перебування у зоні виконання бойових дій за листопад 2022 року, позовні вимоги в частині вимог є обґрунтованими та належать задоволенню.

Разом з тим, в апеляційної скарзі військова частина заперечує право позивача на отримання вказаної вище винагороди за листопад 2022 року, з підстав невиконання останнім наказу командира аеромобільного батальйону, у підтвердження чого надало копії матеріалів службового розслідування.

Вирішуючи питання можливості прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих відповідачем до апеляційної скарги матеріалів службового розслідування, судова колегія зазначає.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.01.2023р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно довідки про доставку електронного листа, вказана вище ухвала була направлена судом першої інстанції на електронну адресу Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 13.02.2023р. судом витребувано у Військової частини докази виплати позивачу додаткової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022р. за листопад 2022р. або інформацію про підстави її невиплати.

Згідно довідки про доставку електронного листа, вказана вище ухвала була направлена судом першої інстанції на електронну адресу Військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, згідно запису представника відповідача у супровідному листі від 07.03.2023р., копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05.01.2023р., а також позов з додатками отримано представником військової частини лише 10.03.2023р.

При цьому, докази отримання військовою частиною ухвали суду про витребування доказів від 13.02.2023р. в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, 23.03.2023р. на адресу суду першої інстанції надійшла заява командира Військової частини НОМЕР_1 про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документів.

Ухвалою суду від 27.03.2023р. відповідачу продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребуваних документі до 03.04.2023р.

Згідно довідки про доставку електронного листа, вказана вище ухвала була направлена судом першої інстанції на електронну адресу Військової частини НОМЕР_1 , проте докази отримання відповідачем вказаного вище електронного листа в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що у зазначений вище період Військова частина виконувала бойові завдання в районі зосередження, що перебував під постійними ракетними та артилерійськими обстрілами, а матеріали справи не містять належних доказів отримання останньою ухвали суду від 27.03.2023р. про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, а також витребуваних судом документів, судова колегія вважає, що у даному випадку суд апеляційної інстанції має прийняти надані апелянтом до апеляційної скарги матеріали службового розслідування.

Ознайомившись зі змістом матеріалів службового розслідування, судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 року №3338 «Про призначення службового розслідування» заступником командира аеромобільного батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_2 проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли невиконанню у листопаді 2022р. військовослужбовцями 1 аеромобільної роти аеромобільного батальну наказу командира аеромобільного батальйону, в тому числі солдатом ОСОБА_1 .

В процесі проведення службового розслідування, встановлено, що 21.11.2022р. військовослужбовцями 1 аеромобільної роти аеромобільного батальну отримано наказ командира аеромобільного батальйону на переміщення в н.п. Марїнка для обладнання тилового пункту та району зосередження 1 аеромобільної роти аеромобільного батальну, проте частина особового складу батальйону, до якої входив солдат ОСОБА_1 відмовилась від його виконання.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста безвідповідальність та недисциплінованість військовослужбовців.

Згідно п. 50-52 наказу №1 від 02.01.2023р. у зв`язку з порушенням вимог ст. 11,12,14,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, навідника аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальну військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_1 згідно п. «в» ст. 24, 55 Дисциплінарного статуту оголошено сувору догану, з позбавленням додаткової винагороди за листопад 2022р.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2023р. №1 є чинним, докази оскарження його в судовому порядку відсутні.

Проаналізувавши перелічені вище обставини, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч.2 ст.2 Закону №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

На виконання указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64 та «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022р. №69 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 (далі - Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р.

Відповідно до абз. 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно п. 4 окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно до п.5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

З огляду на вказані норми можливо дійти висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 окремого доручення.

Разом з тим, п.п. 9.7 п. 9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн., не включаються.

Таким чином, військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн.

При цьому, така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини, яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди. Однак, у разі, якщо військовослужбовець відмовився виконувати бойові накази (розпорядження) командира, такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди у конкретному місяці не включається.

Бездіяльність відповідача у спірних відносинах ОСОБА_1 пов`язує з невиплатою йому додаткової винагороди до грошового забезпечення, передбаченої Постановою КМУ №168, у розмірі 100000,00 грн. за листопад 2022 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, підставою невиплати позивачу додаткової винагороди до грошового забезпечення за листопад 2022 року, стало не виконання солдатом ОСОБА_1 бойового наказу командира аеромобільного батальйону, факт якого встановлений наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2023р. №1.

Зокрема у п. 52 вказаного вище наказу зазначено, що у зв`язку з невиконання бойового наказу командира підрозділу, навідника аеромобільного взводу 1 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , позбавити додаткової винагороди за листопад 2022р. в повному обсязі.

При цьому, як вже зазначалось наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 02.01.2023р. №1 є чинним, докази його оскарження в судовому порядку відсутні.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо права позивача на додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., за листопад 2022 року, відповідно до п.п.9.7 п.9 Окремого доручення, а отже підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відсутні.

Відповідно до п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що дана справа у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 р. у справі №400/79/23 - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук