Справа № 932/1650/23
Суддя: Кондрашов І. А.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/1650/23
Провадження № 2-а/932/62/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашов І.А., за участі секретаря судового засідання Мотуз Я.А., представника позивача Мельника Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Вірменії ОСОБА_1 , про примусове видворення іноземця,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Мельник Денис Павлович із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд примусово видворити за межі України громадянина Вірменії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зазначеного позову зазначає, що громадянин Вірменії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ALOYAN ARTUR), паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 21.01.2009 року терміном дії до 21.01.2019 року, здійснив в`їзд на територію України у особистих справах в 17.07.2011 році через КПП «Харків-Пасажирський», що підтверджено наявністю відповідної відмітки у паспортному документі і відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, оскільки вищезазначена система зберігає інформацію за останні п`ять років. До органів та підрозділів ДМС з питання продовження строку тимчасового перебування чи отримання документів на право проживання в Україні не звертався, що підтверджується службовою документацією підрозділів ГУ ДМС в Дніпропетровській області, від своєчасного виїзду за межі території України - ухилився.

16.01.2023 року під час проведення перевірки стосовно відповідача, працівниками ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було встановлено наступне.

Відповідач здійснив в`їзд на територію України у особистих справах в 17.07.2011 році через КПП «Харків-Пасажирський», що підтверджено наявністю відповідної відмітки у паспортному документі; відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, оскільки вищезазначена система зберігає інформацію за останні п`ять років.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004587 від 16.01.2023 року було зафіксовано порушення міграційного законодавства за ч.1 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову за ч. 1 ст.203 КУпАП серії ПН МДН № 004578 від 16.01.2023 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 (тисяча сімсот) грн., 00 коп., який відповідачем не оскаржено та не сплачено.

16.01.2023 за порушення правил перебування на території України та з метою забезпечення положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відносно Відповідача, ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, відповідно до положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119, прийнято рішення № 8 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким Відповідача було зобов`язано залишити територію України у термін до 14.02.2023 року.

Відповідач з рішенням ГУ ДМС України у Дніпропетровській області № 8 ознайомлений, але в строк який зазначений в рішенні а саме до 14.02.2023 року не виїхав за межі України та не виконав вищезазначене рішення.

Звертаємо увагу Суду, що рішення № 8 про примусове повернення з України від 16.01.2023 року, Відповідачем не оскаржувалось та станом на теперішній час, не оскаржене.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Стосовно відповідача виносилось рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.04.2022 року №e 35, яке також відповідачем не було виконано.

Зауважимо, наявність прав іноземців та осіб без громадянства прямо пов`язана із законністю їх перебування на території України (відповідно до ст. 26 Конституції України), в разі порушення певних встановлених державою умов їх перебування останні несуть відповідальність.

Отже, Відповідач зухвало ухиляється від виїзду за межі території України, ігноруючи як вимоги чинного законодавства України, так і законні вимоги покинути територію Держави Україна з боку органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції - ДМС.

Наявність зазначених обставин дає підстави вважати, що Відповідач самостійно не полишить територію України і надалі буде ухилятись від виконання рішення про примусове повернення, керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI та відповідно до вимог розділу 3 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 року № 38/77), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119, ГУ ДМС y Дніпропетровській області звертається до суду з відповідною позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 року вищезазначений адміністративний позов розподілено на суддю Кондрашова І.А.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Представник позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 04.04.2023р. на 10:00 год, 06.04.2023р. на 10:00 год., 17.04.2023р. на 09:30 год., 24.04.2023р. на 10:00 год., 22.05.2023р. на 09:30 год., 06.06.2023р. на 13:30год., 23.06.2023р. на 11:00 год., 06.07.2023р. на 15:30 год. не з`являвся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявка суду не повідомляв, жодних заяв у судові засідання не надавав.

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Згідно п. 7 ч.1 ст. 1 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 3 статті 9 Закону №3773-VI передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч. 1 ст. 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 07.02.2018 у справі №743/432/16-а.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення.

Адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Зазначене узгоджується також з позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні».

Згідно розділу 1 п. 5, 6, 7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150,підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є:дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення.

Підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частина 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773) встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За правилами частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частина 13 статті 289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

На виконання абз. 3 пункту 3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону № 3773 з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція №141).

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції №141 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що адміністративний позов про примусове видворення громадянина іншої держави за межі України завчасно передує поданню до суду адміністративного позову про затримання іноземця або особи без громадянства при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухиляється від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджає проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 розділу VІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012, з метою забезпечення виконання постанови адміністративного суду про примусове видворення, а в окремих випадках для здійснення контролю за виконання іноземцями рішення про примусове видворення наказом відповідного підрозділу призначається супровід. Склад супроводу має забезпечити надійну охорону іноземців під час їх примусового видворення за межі України.

Відповідно до пункту 14 розділу VІІ Інструкції, в разі неможливості з об`єктивних причин примусово видворити іноземця у визначений день представники органу державної міграційної служби, органу охорони державного кордону, які супроводжували іноземця до пункту пропуску через державний кордон України, повертають такого іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців. Про причини невиїзду та повернення іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців орган або підрозділ, що ініціював рішення про примусове видворення, негайно повідомляє про це відповідно Державну міграційну службу, Адміністрацію Державної прикордонної служби, Службу безпеки України.

Відповідно до пункту 16 розділу VІІ Інструкції, в разі відмови іноземця від виконання постанови про примусове видворення та наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення (агресивна або неадекватна поведінка тощо), видворення такого іноземця здійснюється із залученням супроводу, який супроводжуватиме іноземця безпосередньо до країни походження або третьої країни.

У матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідача від виконання рішення про примусове повернення, переховування відповідача від працівників міграційної служби та поліції, наявності ризику його втечі, агресивної, неадекватної поведінки.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області завчасно порушено процедуру звернення до суду із позовом про примусове видворення, оскільки матеріали справи не містять належних доказів того, що громадянин Вірменії ОСОБА_1 злісно ухиляється від виконання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, окрім того, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду не подавався позов про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Окрім того, відповідно до ст. 289 КАС України, особливістю провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства є те, що розгляд питань, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, у тому числі може проводитися у режимі відеоконференції та з трансляцією з іншого приміщення, розташованого поза межами приміщення суду, в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд під час застосування зазначених заходів, письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього (неї) обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 , жодного разу не прибув в судове засідання за викликом суду, відносно останнього позивачем не подано клопотання про привід з метою затримання, виходячи з цих обставин, суд позбавлений можливості в повному обсязі з`ясувати всі обставини справи, роз`яснити права та обов`язки учасників справи.

Загальнообов`язкові процесуальні правила, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України є свого роду формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них іманентно презюмпується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенство права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Положення кодексу встановлюють умови та підстави, які спрямовані на те, щоб учасники судового процесу й, зокрема, суд не могли свавільно обмежити право особи на судовий розгляд справи по суті заявлених вимог через ухвалення будь-якого виду судового рішення, що припинить провадження у справі, водночас прописують наслідки та умови, які можуть настати для особи, яка не дотримується правил (процесу) судового провадження.

Вимоги статті 205 КАС України сконструйовані таким чином, що дають суду можливість не розглядати позовну заяву особи і повернути її без розгляду її автору, що має вигляд застосування до особи, яка ініціювала позовне провадження, своєрідної форми відповідальності за дії, пов`язані з неявкою учасників на засідання суду. Логіка цих норм така, що якщо сторона по справі два і більше разів не з`явився в судове засідання на судові виклики, не повідомила причини неявки й не висловила свою позицію щодо можливості розгляду справи без її участі, не постав перед судом і не переконав його у тому, що одна із сторін чинить протиправно чи незаконно, то тоді такими діями учасник справи фактично сигналізує про свою нехіть до спору.

Законодавче формулювання частини п`ятої "… якщо неявка перешкоджає розгляду справи" означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року по справі №9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19).

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених зазначеними нормами процесуального законодавства, суд на підставі аналізу матеріалів справи та думки інших учасників справи повинен, серед іншого, дослідити питання можливості розгляду справи по суті за відсутності відповідача, а також з`ясувати, чи не наполягає жоден із учасників провадження на розгляді справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Водночас, представник позивача наполягав на розгляді справи за обов`язкової участі відповідача.

У відповідності до положень частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання заяви визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути заяву.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Європейський Суд) у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення пункту 1 статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський Суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України").

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач не з`являвся у судові засідання 04.04.2023р. на 10:00 год, 06.04.2023р. на 10:00 год., 17.04.2023р. на 09:30 год., 24.04.2023р. на 10:00 год., 22.05.2023р. на 09:30 год., 06.06.2023р. на 13:30год., 23.06.2023р. на 11:00 год., 06.07.2023р. на 15:30 год. по справі без поважних причин, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, а неявка відповідача перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з частиною 4 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Приймаючи до уваги, що участь особи, яка підлягає видворенню, в судовому засіданні, є обовязковою, проте така особа ухиляється від явки до суду, її місцезнаходження встановити не можливо, оскільки остання переховується, а позивач не вживає жодних заходів для встановлення її місцезнаходження, не подає до суду відповідних клопотань, окрім клопотань про відкладення судового розгляду, то має місце ситуація правової невизначеності, коли справа перебуває у провадженні формально. Позивачу необхідно встановлювати місце знаходження такої особи, в тому числі шляхом залучення відповідних працівників Національної поліції, і подавати позов про затримання іноземця з метою його ідентифікації та забезпечення видворення. У суду немає процесуальних механізмів, передбачених КАС України, з тим, щоб самостійно встановлювати місцезнаходження особи інозмеця, або надавати дозвіл на його примусовий привід. За таких обставин суд вважає доцільним і єдиним можливим розвитком подій - залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 19, 42, 44, 240, 241, 248, 289, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Вірменії ОСОБА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ