Справа № 500/3210/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3210/23

20 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.12.2022 №04 щодо відмови в нарахуванні і виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за п."г"ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу за час перебування в заслані у потрійному розмірі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.12.2022, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі ст.6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" з 01.12.2022 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" позивач визнаний реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням ТЕ № НОМЕР_1 . Позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Відповідно до довідки від 16.09.2020 №9/9-10404 про реабілітацію, яка видана управлінням міністерства внутрішніх справ російської федерації по забайкальському краю, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.черновські копи, черновського району, читинської області за місцем спецпоселення батька ОСОБА_2 , виселеного 22.10.1947, як члена сім`ї учасників ОУН.

Позивач вважає, що на нього розповсюджується дія Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" і він як особа, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, повинна отримувати підвищення до пенсії передбачене пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а його стаж має обраховуватися у потрійному розмірі.

На звернення позивача до відповідачів з вимогою щодо здійснення перерахунку пенсії та стажу, отримав відмову. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 26.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10.07.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до статті 1-2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 року від 17.04.1991 №962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: - які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; - стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; - стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; - які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; - стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до архівної довідки Управління міністерства внутрішніх справ в Тернопільській області від 24.05.2018 №30-В/18, наявної в матеріалах пенсійної справи, ОСОБА_3 , 1890 р.н., ОСОБА_4 , 1929 р.н., ОСОБА_5 , 1938 р.н., ОСОБА_2 , 1934 р.н., ОСОБА_6 , 1947 р.н., згідно з наказом МДБ СРСР №00430 від 21 серпня 1947 року, як сім`ю члена ОУН було виселено 22.10.1947 року з с. Росоховатець Козівського району Тернопільської області на спецпоселення до читинської області з конфіскацією майна.

Виселення затверджено Особливою Нарадою при МДБ СРСР від 27.03.1948 року, протокол №11-в. Звільнено зі спецпоселення 07.01.1960. На підставі ст.3 Закону України від 17.04.1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" - родина Войтина - реабілітовані - 20 серпня 1991 року МВС Тернопільської області. Підстава: Архівна справа №5081, фонд №47.

З врахування наведеного, на думку відповідача, позивач не відноситься до категорії осіб, визначених статтею 1-2 Закону №962.

Також вказує, що у матеріалах пенсійної справи позивачки відсутні документи у яких зазначено дані про період роботи, протягом якого вона перебувала під вартою, у місцях позбавлення волі та засланні або період перебування на спецпоселенні, тому зарахувати стаж у потрійному розмірі немає правових підстав.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позовну заяву, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 24.05.2018 року №30-В/18 ОСОБА_3 1890 року народження, ОСОБА_4 1929 року народження, ОСОБА_5 1938 року народження, ОСОБА_2 1934 року народження, ОСОБА_6 1947 року народження згідно з наказом МБД СРСР №00430 від 21.08.1947, як сім`ю члена ОУН було виселено 22.10.1947 з с.Росоховатець, Козівського району, Тернопільської області на спецпоселення до читинської області з конфіскацією майна. Звільнено із спецпоселення 07.01.1960. На підставі ст.3 Закону Української РСВ від 17.04.1991 року "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" родина Войтина реабілітовані (арк. справи 16-17).

Згідно з довідкою від 16.09.2020 №9/9-10404 про реабілітацію, яка видана міністерством внутрішніх справ російської федерації по забайкальському краю, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.черновські копи, черновського району, читинської області, за місцем спецпоселення батька ОСОБА_2 . Відповідно до ст.1.1 закону російської федерації "про реабілітацію жертв політичних репресій" ОСОБА_1 реабілітований (арк. справи 18-19).

Тобто, ОСОБА_1 перебував у засланні на спецпоселенні з 09.10.1957 до 07.01.1960.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №962-ХІІ (далі - Закон №962-ХІІ) позивач визнаний реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 . Відповідно до цього посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-ХІІ (арк. справи 15).

07.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою здійснити йому перерахунок і виплату підвищення до пенсії, як репресованій та у подальшому реабілітованій особі у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 01.12.2022, і здійснити йому перерахунок стажу за час перебування в засланні у потрійному розмірі згідно статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Листом від 19.12.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що йому відмовлено в перерахунку пенсії (арк. справи 20).

За принципом екстериторіальності, розгляд заяви позивача та прийняття рішення здійснювалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Як слідує із оскаржуваного рішення від 09.12.2022 №04, позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті підвищення до його пенсії за п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та у перерахунку стажу за час перебування в засланні у потрійному розмірі, оскільки ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місцях примусового переселення, а тому пільги зазначені у п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на таких осіб не розповсюджується (арк. справи 21).

Вважаючи таке рішення та дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII), дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, преамбулу та ст.1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вказаного Закону слідує, що частина перша статті 6 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років із змінами внесеними Законом №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до статті 6 Закону №962-XII, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №962-XII.

Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 01.11.1991 року №1788-XII, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а.

Судом встановлено, що згідно довідки від 16.09.2020 №9/9-10404 про реабілітацію, яка видана міністерством внутрішніх справ російської федерації по забайкальському краю, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.черновські копи, черновського району, читинської області, за місцем спецпоселення репресованого батька ОСОБА_2 , як члена сім`ї учасників ОУН.

Тобто, ОСОБА_1 перебував у засланні на спецпоселенні з 09.10.1957 до 07.01.1960 (звільнено зі спецпоселення).

Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту "г" частини першої статті 77 Закону №1788-XII. Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.

При цьому суд зауважує, що позивача було визнано саме репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.12.2022 №04 щодо відмови в нарахуванні підвищення до пенсії ОСОБА_1 за п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано є протиправним та підлягає скасуванню.

Тому право позивача на перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як пенсійного органу який розглядав заяву позивача, здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи позивача як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII та зобов`язати здійснити перерахунок стажу роботи у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 09.10.1957 до 07.01.1960, то суд зазначає наступне.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №962-XII, заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №962-XII реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Також статтею 58 Закону №1788-XII в редакції передбачено, що громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в період з 09.10.1957 до 07.01.1960 перебував на спецпоселенні в читинській області на підставі наказу МБД СРСР від 21.08.1947.

За визначенням статті 1-1 Закону №962-XII, заслання примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

На підставі встановленого, період перебування позивача на спецпоселенні з 09.10.1957 до 07.01.1960 підлягає зарахуванню до стажу його роботи у потрійному розмірі, а відтак, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно відмовлено у проведенні відповідного перерахунку стажу його роботи як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання).

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058- IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15- числа; у разі настання - обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 07.12.2022.

З огляду на наведене, з 01.12.2022 у позивача виникло право на перерахунок його пенсії з урахуванням передбаченого пунктом "г" статті 77 Закону №1788-ХІІ підвищення, а також право на перерахунок стажу роботи згідно з статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі статтею 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 09.10.1957 до 07.01.1960.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.12.2022, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі ст.6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" з 01.12.2022 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957 і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат, суд зазначає, що дана вимога є передчасною, оскільки виплаті пенсії має передувати її нарахування. При цьому у суду відсутні підстави для сумніву, що після нарахування відповідної пенсії її виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено не буде.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з огляду на задоволення позову у більшій частині позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 1073,60 грн, сплачений згідно з квитанцією від 15.06.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.12.2022 №04 щодо відмови в нарахуванні підвищення до пенсії ОСОБА_1 за п."г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 стажу за час перебування в заслані у потрійному розмірі з 09.10.1957 до 07.01.1960.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити нарахування підвищення пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. "г" ст.77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.12.2022, та здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зі ст.6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" з 01.12.2022 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 14.06.1952 по 13.05.1957.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 липня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Чекірди Гната, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013 ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.