Справа № 214/7571/21
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7571/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ткаченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу №214/7571/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , пред`явленою від її імені та в її інтересах адвокатом Солов`єм Дмитром Георгійовичем, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи, -

Представники:

від позивача адвокат Соловей Д.Г.,

від відповідача Хайло Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Соловей Д.Г., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», в якій просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО №4727330 від 04 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.; закрити справу; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування пред`явлених вимог адвокат Соловей Д.Г. вказав, що 04 вересня 2021 року інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Департаменту ПП НПУ Пропштом О.В. у відношенні ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАО №4727330 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, проїхала перехрестя пр-т Миру та вул. Гетьманська в м. Кривому Розі на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, чим порушила п.8.7.3 «з» ПДР України. Не погоджуючись з інкримінованим порушенням, він зазначив, що жодних порушень ПДР України під час проїзду перехрестя ОСОБА_1 не допускала, а всі доводи стосовно невинуватості інспектор залишив поза увагою. Адвокат зауважив, що дійсно 04 вересня 2021 року ОСОБА_1 проїжджала перехрестя пр-т Миру та вул. Гетьманська в м. Кривому Розі, яке регулюється світлофором, обладнаним додатковою секцією. Під час проїзду перехрестя ОСОБА_1 , здійснюючи маневр повороту ліворуч, позивач рухалась на миготливий зелений сигнал світлофору у додатковій секції. Зелений сигнал світлофору у додатковій секції було вимкнуто тоді, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 вже виїхав на перехрестя. Позивач стверджує, що вона керувала автомобілем з дотриманням вимог ПДР України, а відтак в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.122 КУпАП.

Ухвалою суду від 03 березня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження (а.с.14-15).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, в порядку ч.4 ст.47 КАС України представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.23-24), в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Представник відповідача зазначив, що 04 вересня 2021 року під час здійснення патрулювання на автодорозі по вул. Гетьманська в м. Кривому Розі інспектором Полку ПП ОСОБА_2 було помічено автомобіль марки Nissan Juke, р/н НОМЕР_1 , водій якого проїхав перехрестя пр-ту Миру та вул. Гетьманська в м. Кривому Розі на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору та на увімкнений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 «з» ПДР України. У зв`язку з цим з дотримання вимог закону інспектор зупинив водія, яким виявилася ОСОБА_1 , відрекомендувався відповідно до вимог п.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив причину зупинки та попросив пред`явити водійське посвідчення та документи на автомобіль. Виконавши вимоги ст.278 КУпАП та роз`яснивши водієві процесуальні права, він перейшов до розгляду справи по суті. На запитання інспектора, чому водій проїхала перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, остання відповіла, що начебто вона нічого не порушувала. Натомість на відеозаписі з відеореєстратору чітко видно, як ОСОБА_1 проїхала перехрестя саме на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору: на 7-й сек. було увімкнено зелений миготливий сигнал світлофору, який дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде увімкнено забороняючий рух сигнал світлофору; на 10-й сек. зафіксовано вимкнення зеленого миготливого сигналу світлофору, а на 11-й сек. в кадрі з`являється автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , яка в той момент рухалась на значній відстані від стоп-лінії, перед якою мала зупинитись. Однак позивач цього не вчинила та в порушення п.8.7.3 «з» ПДР України продовжила рух через перехрестя на забороняючий рух сигнал світлофору. У ході розгляду справи ОСОБА_1 заявила клопотання про надання для ознайомлення відеодоказів. Задовольнивши клопотання позивача, інспектор надав для огляду їй відеозапис. Після з`ясування обставин справи та оцінки всіх наявних доказів, він прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та виніс постанову. Пред`явленням позову, на переконання відповідача, ОСОБА_1 має намір спотворити дійсні обставини справи та ухилитись від адміністративної відповідальності за вчинене порушення, доказів на спростування якого вона суду не надала.

Відповідь на відзив позивач та її представник не подавали, заяв про надання додаткового строку для цього не заявляли.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за відсутності сторін та інших учасників справи з урахуванням їх позиції по справі, оскільки жоден з них не заявив про свою участь в судовому засіданні.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.

Судом встановлено, що 04 вересня 2021 року о 15.47 год. інспектором Полку ПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НПУ Пропштом О.В. винесено постанову серії ЕАО №4727330 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у зв`язку з порушенням п.8.7.3 «з» ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. в дохід держави.

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 04 вересня 2021 року о 15.27 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Nissan Juke, р/н НОМЕР_1 , проїхала перехрестя пр-ту Миру та вул. Гетьманська в м. Кривому Розі на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, чим порушила п.8.7.3 «з» ПДР України. Правопорушення зафіксовано на нагрудний відеореєстратор АЕ00043.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст.222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором ПП ОСОБА_2 як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з попереднім роз`ясненням ОСОБА_1 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, її прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом з боді-камери на диску DVD-R (запис №2021….0132, час 15.36 год.), тому суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06 листопада 2015 року за №1376.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофору.

Згідно з п.п.8.1, 8.7 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою, зокрема, світлофорів. Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

Аналізом вказаних норм суд приходить до висновку, що суттєвим при визначенні наявності в діях водія ознак адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням вимог проїзду на сигнал світлофору із додатковими секціями є наявність стрілки (зеленої на чорному фоні або чорної контурної на зеленому фоні), які визначають можливі варіанти здійснення водієм руху в залежності від дорожньої обстановки та маневру, який водій має намір виконати.

Відповідно до п.8.7.3 «з» ПДР України, вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Як визначено ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вважаючи неправомірною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що проїзд через перехрестя вона здійснила на миготливий зелений сигнал додаткової секції світлофору, та аби не створити аварійну ситуацію та перешкод іншим учасникам руху завершила маневр проїзду перехрестя без зупинки перед стоп-лінією. Вказані пояснення зафіксовано на відеозаписі з боді-камери на диску DVD-R (запис №2021…0132, час запису 15.26 год.). Натомість такі доводи позивача суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами з її боку, в той час як правомірність своїх дій та дійсність факту допущеного ОСОБА_1 порушення п.8.7.3 «з» ПДР України під час проїзду перехрестя на вимкнений сигнал додаткової секції світлофору, що забороняло рух у напрямку, вказаному її стрілкою. Після перегляду наданого інспектором відеозапису фіксації порушення ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що додаткова секція світлофору вже вимкнулась, однак вона не встигла завершити маневр проїзду перехрестя, а тому продовжила рух задля завершення маневру (час запису 15.28 год.). При цьому, надаючи пояснення інспекторові в ході розгляду справи ОСОБА_1 постійно плуталась в них, змінювала позицію, а кінцево не заперечувала проти оплати штрафу на місці зупинки, однак висловлюючи при цьому обуреннями діями інспектора, оскільки фіксація такого порушення може негативно вплинути на зміну нею посвідчення водія після сплину 2-х років з моменту первинного їх отримання.

Так, оглядом наданого відповідачем відеозапису на диску DVD-R під назвою «IMG_1048» встановлено, що автомобіль марки Nissan Juke, р/н НОМЕР_1 , рухався по головній дорозі пр-ту Миру в напрямку 95-го кварталу в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В момент вимкнення додаткової секції сигналу світлофору водій не вжила завчасно заходів для зменшення швидкості руху та зупинки перед стоп-лінією та продовжила рух через перехрестя вже на забороняючий рух жовтий сигнал, тобто жодним чином не реагуючи на зміни в дорожній обстановці. Факт порушення також чітко видно на стоп-кадрах №1, №2 на диску, де зафіксовано, що в момент вимкнення додаткової секції сигналу світлофору автомобіля під керуванням ОСОБА_1 в полі зору поліцейських та в межах перехрестя взагалі не було; автомобіль з`явився в полі зору поліцейських через 2 сек. після увімкнення жовтого сигналу світлофору, знаходячись на значній відстані як від перехрестя, так і від стоп-лінії, що свідчить про об`єктивну можливість водія своєчасно зупинитись та відреагувати на зміни дорожньої обстановки. Вказаний транспортний засіб одразу було виявлено екіпажем патрульної поліції, який за допомогою увімкнення звукового сигналу та проблискового маячка зупинено на вул. Гетьманська в м. Кривому Розі за проїздом перехрестя.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

З огляду на те, що в силу п. 9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України інспектором ПП ОСОБА_3 зафіксовано у встановленому законом порядку, а сам відеозапис як доказ досліджувався ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектор також надавав його для перегляду позивачеві на місці зупинки транспортного засобу, тому суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізом відеозапису та наданих відповідачем роздруківок з відеозапису, на яких чітко зафіксовано, що перехрестя водій ОСОБА_1 проїхала саме при вимкненому сигналі додаткової секції світлофору, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про беззаперечність доведення факту допущення нею порушення п.8.7.3 «з» ПДР України.

За даних обставин доводи, наведені позивачем без їх доказового підтвердження, спростовуються обґрунтованою позицією відповідача та наданими ним доказами, які в своїй сукупності є свідченням доведеності наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Сумнівів щодо доведеності її вини, які б тлумачились на її користь, у суду немає.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова серії ЕАО №4727330 від 04 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП є законною, обґрунтованою та винесена по факту встановленого правопорушення, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 , пред`явлені в її інтересах адвокатом Солов`єм Д.Г., слід залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та відсутність в матеріалах справи доказів сплати судового збору позивачем при зверненні до суду. Зважаючи на це суд вважає за необхідне несплачений позивачем судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп. стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. Посилання позивача на звільнення від сплати судового збору є помилковими, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 березня 2020 року (справа №543/775/17) відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13 грудня 2016 року (провадження №21-1410а16) та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст.2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Хоча й несплата позивачем судового збору за пред`явлення позову встановлена після відкриття провадження, однак не позбавляє суд права стягнути цей судовий збір в дохід держави при ухваленні рішення. Залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору є правом суду, а не обов`язком.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , пред`явлену від її імені та в її інтересах адвокатом Солов`єм Дмитром Георгійовичем, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи залишити без задоволення.

Постанову серії ЕАО №4727330 від 04 вересня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором Полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Пропштом Олександром Васильовичем залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Адвокат Соловей Дмитро Георгійович, адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , інші відомості відсутні.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3.

Рішення суду складено та підписано 20 липня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко