Справа № 120/3045/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 липня 2023 р. Справа № 120/3045/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення

в с т а н о в и в:

24.03.2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП) звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці (далі-відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000023/2 від 27.02.2023 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 09.02.2023 року між ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, та фірмою "PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZONE ART.MAS" EXPORT-IMPORT, JACEK B1NCZYK. WOJCIECH BINCZYK S.K.", як продавцем, укладений договір № 09022023, відповідно до умов якого, продавець продав покупцеві товар - рукавички робочі, у кількості та по цінам, вказаним у інвойсах.

Згідно рахунку-фактури №FEX/000052/23/Н від 17.02.2023 року загальна кількість товару складає 60960 пар., загальна вартість товару - 37044 доларів.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару позивачем подано Вінницькій митниці електронну митну декларацію №23UA17U0 від 27.02.2023 року, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору. Також, відповідачу подано необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару.

За результатом опрацювання митних декларацій та документів, які на думку позивача підтверджують митну вартість товару, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000023/2 від 27.02.2023 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року.

На переконання позивача, вказані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки відповідач маючи в розпорядженні документи, які містять інформацію про найменування продавця та числові значення складових митної вартості товару, в оскаржуваному рішенні зазначив, що надані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 29.03.2023 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача копію митної декларації №UA209230/2023/019429 від 12.09.2022 року.

11.04.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача вказав, що за митною декларацією 23UA17U0 від 27.02.2023 року до митного оформлення було заявлено товар: рукавички промислові з натуральної шкіри.

Відповідач зазначає, що до митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 17.02.2023 № FEX/000052/23/H, зовнішньоекономічний договір від 09.02.2023 №09022023, платіжне доручення в іноземній валюті від 16.02.2023 року № NJBKLN2G07240GC, довідку про транспортні витрати № 5 від 22.02.2023 року, копію декларацію країни відправлення від 21.02.2023 року №23PL445010E0472457.

Відповідач вказує, що згідно п.п.2.1. зовнішньоекономічного договору від 09.02.2023 № 09022023 «ціна товару вказується згідно рахунків, додатків, проте в гр.44 (доповнення до контракту, специфікацій не зазначені)». В наданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 21.02.2023 №23PL445010E0472457 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) від 17.02.2023 №FEX/000052/23/H.

Також відповідач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспорті (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

На думку відповідача, подані до митного оформлення документи містять розбіжності/ неточності та не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, декларанту було направлено лист щодо надання документів, зазначених в ч.3 ст.53 МКУ.

Однак декларант листом від 27.02.2023 №27-02 відмовився від надання додаткових документів. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ.

Водночас, як зазначено у відзиві, митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст.59 та ст.60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ) та (ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Джерелом числового значення митної вартості є оформлена МД від 12.09.2022 № UA209230/2023/019429, за якою було випущено у вільний обіг товар «Додаткові речі до одягу з натуральної яловичої шкіри: рукавички захисні, призначаються для захисту рук під час роботи в будівництві та важкій промисловості, вироблені з товстої щільної шкіри, мають манжети для захисту зап`ястка та передпліччя. Торговельна марка ART. MAS», а саме 7,52$ за кг.

Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Крім того, відповідач просить відмовити у задоволенні заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу. Як зазначає відповідач, розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також відповідач просить врахувати, що виходячи з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану сторін, у даному випадку визначена вартість відшкодування вартості на правничу допомогу є очевидно неспівмірною зі складністю конкретної судової справи, оскільки справи цієї категорії є типовими, нормативна база, що регулює вказане питання, а також судова практика вищих судів у справах цієї категорії є усталеною.

17.04.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що вважає доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву необгрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив.

09.02.2023 року між ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, та фірмою "PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZONE ART.MAS" EXPORT-IMPORT, JACEK B1NCZYK. WOJCIECH BINCZYK S.K.", як продавцем, укладений договір №09022023.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець продав, а покупець купив товар: рукавички робочі; країна походження: згідно рахунка; кількість: згідно рахунка; ціна: згідно рахунка, додатки; термін поставки: 2023-2025 роки; місце навантаження: згідно рахунка, пакувального листа.

Згідно з п. 4.1 договору продавець зобов`язується після прояснення всіх деталей замовлення і після отримання повної суми оплати за замовленням від покупця дотримуватися попередньо обумовленої з покупцем дати відвантаження замовлення. Терміни та дати поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах.

Відповідно до пункту 4.2 договору умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах.

Згідно п. 5.3 договору загальна сума договору становить 1 000 000,00 доларів США.

Вартість договору визначається після взаємних консультацій та домовленостей між сторонами (п. 5.4 договору).

Відповідно до п.6.1 договору платіж за товари, що відвантажені за цим договором, здійснюється покупцем на рахунок продавця наступним чином: визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (рахунках - фактурах).

Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме до 31.12.2025 року (п.17.1 договору).

Відповідно до рахунку-фактури № FEX/000052/23/H від 17.02.2023 року між продавцем та покупцем була узгоджена назва, митний код, одиницю виміру, ціна та кількість Товару. Загальна кількість товару склала 60960 пар, загальна вартість товару - 37044,00 доларів США.

На виконання умов контракту наведених в п.4.1, позивач здійснив повну оплату придбаного товару, що підтверджується платіжним документом в іноземній валюті ПриватБанку від 16.02.2023 року.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці електронну митну декларацію №23UA17U0 від 27.02.2023 року, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору.

27.02.2023 року на підтвердження митної вартості товару декларантом надано:

- пакувальний лист №FEX/000052/23/H від 17.02.2023 року;

- рахунок - фактура (інвойс) №FEX/000052/23/H від 17.02.2023 року;

- автотранспортна накладна 6109176 від 21.02.2023 року;

- декларація про походження товару №FEX/000052/23/H від 17.02.2023 року;

- банківський платіжний документ, що стосується товару NJBKLN2G07240GC від 16.02.2023 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №5 від 22.02.2023 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів 09022023 від 09.02.2023 року;

- договір про надання послуг митного брокера №2 від 04.01.2023 року;

- договір (контракт) про перевезення №05/-01-01 від 05.01.2021 року;

- договір (контракт) про перевезення №13012023 від 13.01.2023 року;

- інші некласифіковані документи: лист PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRA від 05.08.2021 року;

- копія митної декларації країни відправлення № 23PL445010E0472457 від 21.02.2023 року;

- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів № 23UA17U0 від 27.02.2023 року.

На вимогу митного органу про надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість ввезеного товару, декларант листом №27-02 від 27.02.2023 року повідомив перелік наданих документів та відмовився від надання додаткових документів.

27.02.2023 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000023/2 від 27.02.2023, де вказано, що відповідно до п.п. 2.2 зовнішньоекономічного договору від 09.02.2023 № 09022023 «ціна товару вказується згідно рахунків, додатків, проте в гр. 44 (доповнення до контракту, специфікацій не зазначені)». В наданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 21.02.2023 23PL445010E0472457 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку - фактурі (інвойсі) від 17.02.2023 № FEX/000052/23/H. Таким чином, подані до митного оформлення документи містять розбіжності/неточності та не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару. Враховуючи вищевикладене, декларанту було направлено лист, щодо надання документів зазначених в ч. 3 ст. 53 МКУ. Декларант листом від 27.02.2023 № 27-02 відмовився від надання додаткових документів. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст.59 та ст.60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні. Визначити митну вартість за другорядними методами (ст.62 МКУ) та (ст.63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Джерелом числового значення митної вартості є оформлена МД від 12.09.2022 року №UA209230/2023/019429, за якою було випущено у вільний обіг товар «Додаткові речі до одягу з натуральної яловичої шкіри: рукавички захисні, призначаються для захисту рук під час роботи в будівництві та важкій промисловості, вироблені з товстої щільної шкіри, мають манжети для захисту зап?ястка та передпліччя. Торговельна марка ART. MAS», а саме 7,52$ за кг. В результаті консультації декларанту роз?яснено, що згідно з п.3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 МКУ. Також, роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

За результатом опрацювання митної декларації та поданих документів Вінницькою митницею оформлено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року, де зазначено, що в процесі митного контролю та митного оформлення з?ясовано, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України), митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Згідно зі ст.ст. 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. (ч. 2 ст. 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частинами 1, 2 та 3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Положеннями частини 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05. 2012 року №598).

Отже, із системного аналізу наведених приписів слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Разом із тим, визначаючи митну вартість за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є митна декларація №UA209230/2023/019429 від 12.09.2022 року, не навівши при цьому порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням статті 55 МК України.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 та від 05.02.2019 року у справі №816/1199/15-а.

В даному ж випадку, як вже було встановлено судом, 09.02.2023 року між ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, та фірмою "PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZONE ART.MAS" EXPORT-IMPORT, JACEK B1NCZYK. WOJCIECH BINCZYK S.K.", як продавцем, укладено зовнішньоекономічний договір №09022023, відповідно до умов якого, продавець продав, а покупець купив товар: рукавички робочі; країна походження: згідно рахунка; кількість: згідно рахунка; ціна: згідно рахунка, додатки; термін поставки: 2023-2025 роки; місце навантаження: згідно рахунка, пакувального листа.

Ціна за товар визначена у доларах США за одиницю товару та вказана у Інвойс, умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах

Відповідно до Інвойсу № FEX/000052/23/H від 17.02.2023 року між продавцем та покупцем була узгоджена назва, митний код, одиницю виміру, ціна та кількість Товару. Загальна кількість товару склала 60960 пар, загальна вартість товару - 37044,00 доларів США.

Для здійснення митного оформлення товару позивачем подана до Вінницької митниці електронна митна декларація - №23UA17U0 від 27.02.2023 року, митна вартість товару за вказаною декларацією була визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

В той же час, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що джерелом інформації про числове значення митної вартості є оформлена МД від 12.09.2022 року №UA209230/2023/019429, за якою було випущено у вільний обіг товар «Додаткові речі до одягу з натуральної яловичої шкіри: рукавички захисні, призначаються для захисту рук під час роботи в будівництві та важкій промисловості, вироблені з товстої щільної шкіри, мають манжети для захисту зап?ястка та передпліччя. Торговельна марка ART. MAS», а саме 7,52$ за кг.

Однак, на думку суду, МД від 12.09.2022 року №UA209230/2023/019429 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, адже товар, зазначений у МД від 12.09.2022 року №UA209230/2023/019429 не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення відповідно до МД 23UA17U0 від 27.02.2023 року

Суд звертає увагу, що у МД від 22.06.2022 №UА401020/2022/025804 вказаний товар "рукавички робочі захисні з натуральної яловичої шкіри", але позивач подавав до митного оформлення інший товар "рукавиці робочі комбіновані (шкіра та бавовна), рукавички бавовняні, рукавички трикотажні, покриті поліуретаном".

До того ж вищезазначена декларація (на яку посилається відповідач) не розкриває умов поставки товару, його кількість, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена у постановах від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17, відповідно до якої рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

У свою чергу формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11.11.2014 у справі № 826/18065/13-а.

За наведених вище підстав суд вважає, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п. 2 та п. 4 ч. 2 ст. 55 МК України. Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.

Щодо посилань відповідача на те, що в наданій до митного оформлення декларації від 21.02.2023 року 23PL445010E0472457 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактур (інвойсі) від 17.02.2023 року № FEX/000052/23/H, суд зазначає, що відповідач не зазначив, які числові значення вартості товару в наданій до митного оформлення декларації країни відправлення від 21.02.2023 року 23PL445010E0472457 відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактур (інвойсі) від 17.02.2023 року № FEX/000052/23/H та які конкретно документи можуть усунути сумніви митного органу, не врахував наявні в нього документи. Не було надано такої інформації на адвокатський запит представника позивача №13/03/23/1 від 13.03.2023 року.

При цьому, відповідачем не наведено обгрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної в оскаржуваному рішенні, ідентичності (схожості) товару, доказу що ці товари були продані в Україні не пов?язаному із продавцем покупцю, не надав підтвердження застосування послідовно всіх методів визначення митної вартості товарів та неможливості застосування кожного попереднього методу.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не вказано обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, та не зазначено докладну інформацію, яка використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що дає підстави вважати що таке рішення не є обгрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що документами, поданими до митного оформлення товарів, підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях.

Дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем у митній декларації, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині другої статті 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Відповідно до ч.7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Відповідач, посилаючись на неможливість визначення митної вартості за другорядними методами (ст. 62 МК України та ст. 63 МК України), не довів неможливість їх використання.

Щодо позиції митного органу відносно не надання декларантом підтвердження витрат на транспортування, суд вказує на наступне.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил ї заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Судом встановлено, що позивачем надано довідку ФОП ОСОБА_2 № 5 від 22.02.2023 року про транспортні витрати, а також договір №05/-01-21 від 05.01.2021 року про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом; договір №13012023 від 13.01.2023 року про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні. Ці документи вказані відповідачем у оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року

У довідці ФОП ОСОБА_2 № 5 від 22.02.2023 року вказано, що транспортні витрати автомобілю АВ1926KA/AB5288XF при перевезенні вантажу за маршрутом: м. Радом (Польща) - м. Вінниця (Україна) становлять 31000,00 грн, з них: за маршрутом м. Радом (Польща) - м/п Ягодин, складає 9300,00 грн.; м/п Ягодин - м. Вінниця (Україна), складає -21700,00 грн.

B CMR 6109176 зазначено перевізника ФОП ОСОБА_3 з наступних підстав.

Між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні № 13012023 від 13.01.2023 року.

Предметом договору є взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , які виникають при перевезенні вантажів, що надаються ФОГ ОСОБА_1 для перевезення автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_2 чи залучених ним осіб в міжнародному, міжміському та міському сполученні. Згідно з даним договором ФОП ОСОБА_2 зобов?язується доставити довірений йому вантаж в пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а ФОП ОСОБА_1 зобов?язується оплатити вартість послуг ФОП ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_2 (Експедитор) уклав з ФОП ОСОБА_4 (Перевізник) договір № 05/-01-21 від 05.01.2021 року, який регулює порядок відносин, що виникають між вказаними сторонами при перевезенні вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому і міжнародному сполученнях. Відповідно до умов договору, Перевізник, зокрема, зобов?язується організувати перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом у строки та на умовах визначених Експедитором.

Таким чином, позивач укладав договір з ФОП ОСОБА_2 , який вже шляхом укладання іншого договору забезпечив доставку вантажу від місця навантаження, яким є м. Радом (Польща) до пункту призначення, яким є м. Вінниця (Україна).

ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 20.01.2023 року підписали акт виконання робіт (надання послуг) № 14, згідно з яким витрати на міжнародні транспортні послуги з м. Радом (Польща) до м. Вінниця (Україна) склали 29000 грн., вартість експедиторських послуг склала 2000 грн. Всього 31000 грн.

Платіжним дорученням № 212 від 31.01.2023 року ФОП ОСОБА_1 перерахував ФОП ОСОБА_2 31000 грн.

Таким чином, позивачем було надано повну та достовірну інформацію про вартість перевезення, однак відповідач це жодним чином не врахував.

Як зазначено вище, в документах (рахунок-фактура № FEX/000052/23/H, пакувальний лист FEX/000052/23/H) вказано умови доставки: FCA Радом .

Відповідно до договірних умов продавець відвантажив товар у м. Радом, де він був завантажений перевізнику ФОП ОСОБА_4 , який здійснив доставку товару позивачу до м. Вінниці. Доставка здійснювалася за участю експедитора ФОП ОСОБА_2 , з яким позивач уклав договір, який був наданий відповідачу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем надано документи на підтвердження витрат на доставку товару.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні по справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.49-51) Європейський Суд вказав, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що рішення про коригування митної вартості №UA401000/2023/000023/2 від 27.02.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року, то суд зазначає таке.

Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки, на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені ч.6 ст. 54 МК України, то відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, то варто врахувати приписи частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 5368 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17177,60 гривень, то суд зазначає таке.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - клієнт) та адвокатським бюро "Піпко і партнери" (далі - адвокатське бюро) укладено договір про надання правової допомоги №1 від 06.03.2023 року.

Згідно з пунктом 1.1 цього договору адвокатське бюро зобов`язується надавати клієнту правову допомогу: професійну правничу допомогу, включаючи представництво й інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, свобод та інтересів клієнта в усіх органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, перед їх посадовими і службовими особами, перед фізичними особами-підприємцями і громадянами, в судах України усіх рівнів та інстанцій у справі про оскарження рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2023/000023/2 від 27.03.2023 року і пов`язаних з цим питань, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та інші платежі, визначені договором.

Пунктом 3.1 договору визначено, що клієнт сплачує адвокатському бюро за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. За надання правової допомоги гонорар сплачується таким чином: протягом п`яти днів з часу пред`явлення адвокатським бюро клієнту рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг. У разі бажання клієнта заявити до відшкодування весь розмір гонорару він повністю сплачується ним адвокатському бюро на стадії завершення розгляду справи (до судових дебатів) або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі на користь клієнта.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат адвокатське бюро складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження того, що Адвокатське бюро належним чином надало клієнту правову допомогу у справі в цілому чи на окремих стадіях складається акт приймання-передачі наданих послуг.

На підтвердження понесених витрат представником позивача також надано рахунок №09/03/23/2 від 09 березня 2023 року на суму 17177,60 гривень, платіжна інструкція №548 від 10.03.2023 року на суму 17177,60 гривень.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами). При цьому судом враховано, що дана справа є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглянута судом без проведення судових засідань, у спрощеному позовному провадженні.

Щодо встановлення судом неспівмірності понесених витрат на професійну правничу допомогу, висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі 922/1964/21.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 17177,60 грн, на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що за результатами розгляду цієї справи відшкодування витрат на професійну правничу в сумі 5000 грн. відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2023/000023/2 від 27.02.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000285 від 27.02.2023 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5368 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ ).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці(вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, код ЄДРПОУ )

Суддя Дончик Віталій Володимирович