Справа № 440/5099/23
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 19 липня 2023 року м. Полтава Справа № 440/5099/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2022 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення повного розрахунку та виплати при звільненні позивачу всіх належних виплат, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік, компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 2022 рік, компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2022 № 169 при звільненні позивачу не призначено компенсацію за щорічну основну відпустку за 2022 рік, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, додаткова відпустка, як учаснику бойових дій та грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік. Зазначено, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач щомісяця отримував грошове забезпечення, до складу якого входила додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, отже при звільненні з військової служби позивачу повинні були врахувати грошову допомогу на оздоровлення, грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з урахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Зазначав, що колишньому військовослужбовцю виплачено з 01 по 23 серпня 2022 року премію у розмірі 247% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 01 по 23 серпня 2022 року в сумі 22 258,07 гривень та грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 13 755,60 грн. Грошову допомогу на оздоровлення позивачем було отримано 30.08.2023 згідно доданої ним виписки про надходження коштів, що підтверджується довідкою про розмір виплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди звільненому військовослужбовцю ОСОБА_1 по 23.08.2022. Щодо ненадання додаткової відпустки та не виплати компенсацію за невикористану відпустку зазначено, що доказом того, що позивач є учасником бойових дій є посвідчення про надання йому статусу учасника бойових дій. В свою чергу, на момент звільнення позивачем не було повідомлено військову частину та не надано підтверджуючих документів про наявність такого статусу.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Миргородського об`єднанного військового комісаріату Полтавської області серії НОМЕР_2 , дата видачі 26 березня 1998 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 №26 сержанта ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", призвано на військову службу та призначено на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, ВОС-100, шпк "молодший сержант", з 26 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

23 серпня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №169 молодшого сержанта ОСОБА_1 , водія інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу, звільненого у відставку з виключенням з військового обліку відповідно до підпункту "а", пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за віком) наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 22 серпня 2022 року № 53-РС, наказано вважати таким, що справи та посаду здав. 23 серпня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини, знят зі всіх видів забезпечення та направити на військовий облік до Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Також наказано, зокрема, виплатити з 01 по 23 серпня 2022 року премію у розмірі 247% від посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу. Виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану за період з 01 по 23 серпня 2022 року в сумі 22 256,07 гривень. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використовувалась. Грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік не отримував. Оголошено вислугу років станом на 23.08.2022 року: календарна 02 років 09 місяців 12 днів, пільгова 01 рік 06 місяців 16 днів, загальна вислуга років 04 роки 03 місяці 28 днів.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо проведення повного розрахунку та виплати при звільненні позивачу всіх належних виплат, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік, компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік сум позивач звернуся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення повного розрахунку та виплати при звільненні позивачу компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі за текстом - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 (далі за текстом - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону №3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996 (далі за текстом - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з статтею 16-2 Закону №504/96-ВР,учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі за текстом Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XIIвід 21.10.1993 та "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 (далі за текстом - Закони №3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно з статтею 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону №1932-XII визначено термін "особливий період", як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Водночас, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Проте, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-ХІІ від 22.10.1993, пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі за текстом - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 від 16.05.2019, залишеному в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляє особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 26.02.2022 по 22.08.2022 років проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки за період проходження ним служби за 2022 рік, а, отже, набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби, однак такий розрахунок відповідачем не здійснено.

Доказів які б спростовували вказані обставини суду відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.

Також суд відхиляє посилання відповідача, що на момент звільнення позивачем не було повідомлено військову частину та не надано підтверджуючих документів про наявність статусу учасником бойових дій, оскільки не містять документального підтвердження. Водночас у матеріалах справи наявне посвідчення Миргородського об`єднанного військового комісаріату Полтавської області серії НОМЕР_2 , дата видачі 26 березня 1998 року про надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Таким чином, суд вважає, що на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби та виключення його зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2022 рік.

За наведених обставин, суд вважає за доцільне для визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Отже позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення повного розрахунку та виплати при звільненні позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.05.2023 №312 "Про внесення змін до деяких наказів командира військової частини НОМЕР_1 " з метою виправлення неточностей виявлених в деяких наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) та дотримання вимог порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (редакція від 23.12.2023), наказано: пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 169 від 23.08.2022 року доповнити новими абзацами: виплатити грошову компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік; виплатити молодшому сержанту ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби.

Суд звертає увагу, що оскаржувані порушення, а саме щодо не здійснення розрахунку та виплати компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 протиправною після такого виправлення.

Отже, станом на дату розгляду справи права позивача щодо здійснення розрахунку та виплати компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби є непорушеними, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення розрахунку та виплати при звільненні позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, суд зазначає наступне.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №169 закріплено, зокрема, що позивач грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік не отримував.

Водночас, відповідно до довідки про розмір виплаченого грошового забезпечення та додаткової винагороди звільненому військовослужбовцю ОСОБА_1 по 23.08.2022, позивачу нарахована грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 13755,60 грн (з врахуванням військового збору сума склала 13549,27 грн).

Відповідно до виписки банку по надходженням по картці/рахунку позивача, 30.08.2022 грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 13549,27 грн перераховано на рахунок позивача.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення розрахунку та виплати при звільненні позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік є безпідставною та такою, що не підтверджена фактичними обставинами справи, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова