Справа № 524/3939/23
Суддя: Предоляк О. С.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/3939/23
Провадження №2-а/524/85/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2023 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Предоляк О.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою № 2573 від 29.11.2022 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. З викладеними у постанові обставинами не погоджується в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутністю у відповідача доказів, що підтверджують вчинення нею адміністративного правопорушення. Відповідач приймав до уваги лише пояснення на окремому аркуші, які складені поліцейським, а також рапорт поліцейського. Крім того, відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивача не повідомлено про час та місце розгляду справи.

Вважає вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення незаконною та такою, що порушує її права та охоронювані законом інтереси, а тому просить її скасувати.

Ухвалою судді від 19.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, витребувано документи та запропоновано відповідачу подати відзив на позов та докази.

09.07.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено про незгоду з позовом з посиланням на факт вчинення позивачем правопорушення. Вказують, що до адміністративного протоколу від 03.10.2022 року серія ВАВ № 281122 долучені письмові пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких остання вказує, що 03.10.2022 року о 10 год. 40 хв. перебувала на своєму робочому місці, а саме кафе барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та здійснила продаж пива на розлив об`ємом 0,5 літри. Також, у матеріалах адміністративної справи є пояснення ОСОБА_2 , який зазначив, що 03.10.2022 року о 10 год. 40 хв. придбав на розлив 0,5 літри пива в кафе барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_1 . Викладене свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

14.07.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Щепіловим О.В. подано відповідь на відзив. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії BAB № 281122 від 03.10.2022 року не містить інформації про свідків події, не вказано яка саме особа надавала пояснення. На місці складання протоколу поліцейський надав позивачу аркуш паперу та вимагав від неї поставити підпис на ньому підпис. Зі змістом тексту позивача не ознайомили. Про факт надання письмових пояснень іншою особою поліцейські позивача не повідомили, а також не надали ці пояснення для ознайомлення. Пояснення позивача, які додані до протоколу серії BAB № 281122 від 03.10.2022 року, не можуть бути доказом вчинення адміністративного правопорушення за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Відповідачем не надано доказів, що позивач повідомлена про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Будь-які клопотання від сторін у справі до суду не надходили.

Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 2573 від 29.11.2022 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП, із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за те, що 03.10.2022, близько 10 години 40 хвилин, зафіксовано факт, що ОСОБА_1 перебуваючи на робочому місці бару «Чайна» за адресою м.Кременчук, проспект Свободи, буд. 81, здійснювала продаж алкогольних напоїв, а саме пива всупереч протоколу № 27 засідання Ради оборони Полтавської області від 29.08.2022 про заборону торгівлі алкогольними напоями.

Підставою для розгляду адміністративною комісією справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача став протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ 281122, який складено 03.10.2022 року старшим лейтенантом поліції Калініченком О.Ю.

Так, відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Предмет доказування у справі про адміністративні правопорушення становлять обставини, що підлягають з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення. По справі про адміністративне правопорушення з`ясуванню підлягають: наявність події адміністративного правопорушення;особа, яка вчинила протиправні дії (бездіяльність), за які КУпАП передбачена адміністративна відповідальність; винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення; обставини, що пом`якшують адміністративну відповідальність, і обставини, що обтяжують адміністративну відповідальність; характер і розмір шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням; обставини, що виключають провадження по справі про адміністративне правопорушення; інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; причини і умови вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Згідно із ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 156КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Відтак, однією із об`єктивних ознак складу даного адміністративного правопорушення є діяння, яке полягає у продажі, зокрема і алкогольних напоїв, у час доби, що заборонений відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Суб`єктом даного правопорушення, виходячи із диспозиції даної норми, є працівник.

Як убачається із матеріалів справи, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за продаж 03.10.2022 року ло 10 год. 40 хв. у кафе барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » алкогольного напою, а саме пива, всупереч постанови № 27 засідання Ради оборони Полтавської області від 29.08.2022 про заборону торгівлі алкогольними напоями.

Проте, матеріали, які долучені представником відповідача до відзиву, не містять належних та допустимих доказів того, що продаж алкогольних напоїв був здійснений саме позивачем, і що позивач є працівником закладу торгівлі або громадського харчування, у тому числі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В протоколі про адміністративне правопорушення ВАВ № 281122 від 03.10.2022 року, який складений відносно позивача за ч.2 ст.156 КУпАП, не зазначено інформації про вилучення будь-яких алкогольних напоїв, про наявність фіскального чека, що підтверджував би продаж вказаного товару, відсутні поняті, свідки, як і не зазначено засоби здійснення будь якої фото чи відеофіксації.

Крім того, в матеріалах справи щодо позивача відсутні належні та допустимі докази про його статус, як працівника підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування (наказ про прийняття на роботу тощо), не містяться посилання на такі докази і в постанові від 29.11.2022 року № 2573.

Отже, не підтверджено відповідними документами, що позивач є працівником закладу торгівлі або громадського харчування, у тому числі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з вимогами Податкового кодексу України з 01 січня 2022 року фізичні особи підприємці платники єдиного податку другої, третьої та четвертої груп зобов`язані застосовувати РРО (або програмні ПРРО ) при здійсненні розрахункових операцій незалежно від виду діяльності та обсягу доходу.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми.

Отже, фактом продажу алкогольних та тютюнових виробів є касовий чек, який видається кожному без винятку покупцеві, на чому акцентує увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 23.04.2019 ( справа Ж1/81171217/16 адміністративне провадження № К//18 ).

В матеріалах про адміністративне правопорушення відсутній розрахунковий документ, який свідчив би про продаж позивачем алкогольного напою, відсутні докази фото або відеофіксації правопорушення, через що неможливо встановити чи дійсно здійснено продаж алкогольного напою, якого саме та в який час.

Так, у письмових поясненнях ОСОБА_2 , зазначає, що він 03.10.2023 року близько 10 год. 40 хв. перебуваючи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 придбав 0,5 л. пива на розлив для власного споживання.

Письмові пояснення ОСОБА_2 не містять інформації стосовно особи, що здійснила продаж пива у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, пояснення особи без встановлення дійсних обставин, тобто наявності фіскального чеку із зазначенням часу, особи продавця і алкогольного товару, а також вилучення останнього не доводить факту здійснення позивачем реалізації алкогольного товару.

Рапорт поліцейського не може братися до уваги, так як вказана особа є ініціатором складання протоколу про адміністративне правопорушення, а отже є заінтересованою особою у результатах розгляду справи.

Щодо письмових пояснень ОСОБА_1 , то судом вони не можуть бути прийняті, як належний та допустимий доказ вчинення адміністративного правопорушення, через те, що пояснення написані не власноручно, а лише підписані останньою, не зрозуміло, хто складав ці пояснення, з них не можливо достовірно встановити, що особі були роз`яснені її права, у тому числі право, передбачене ст. 63 Конституцією України, а особливо, з врахуванням того, що пояснення були отримані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не можливо перевірити чи були пояснення надані вільно без тиску. Через зазначене у суду наявні обґрунтовані підстави для сумніву у достовірності відомостей, викладених в поясненнях.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена без належного повідомлення про час та місце розгляду справи та за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 у день, час та місці, які зазначені у постанові, здійснила продаж алкогольного напою, з огляду на що, суд вважає що відповідачем не зібрано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з вищевказаного, оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 15-06/23 від 15.06.2023 р. укладений між адвокатом Щепіловим О.В. та Алєксєєвою О.А., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, акт про прийняття-передачі наданих послуг.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2019 по справі №826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу та за своїми характеристиками була віднесено до обсягу складних справ.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Навіть за умови визначення у договорі фіксованого розміру гонорару адвоката, суд оцінюючи такий розмір має надавати оцінку всім складовим таких витрат та може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, суд зважає, що справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності не є складними, через типовість справи та правовідносин, відсутність репутаційних ризиків та публічного інтересу до справи.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в загальній сумі 2000 грн.

У відповідності до ст. 139 КАС України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 536,80 грн. сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 14, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 2573 від 29.11.2022 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 у повернення сплачених витрат за професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та у повернення сплаченого судового збору у розмірі 536,80грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.С. Предоляк