Справа № 580/3983/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3983/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 (за підписом представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Л.С.) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітгня 2023 року, суддя Тимошенко В.П., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління ДМС у Черкаській області про визнання протиправними рішень,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Управління ДМС в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 24.03.2021 про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 18.12.2018 про набуття громадянства України за територіальним походженням громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 12.04.2021 №15 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 24.01.2009 року ВГІРФО УМВС України в Черкаській області йому надано дозвіл на імміграцію в Україну №10/3-4-521 відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як такому, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про право наступництво України», та 24.01.2009 був документований посвідкою на постійне проживання, серії НОМЕР_1 , яку 06.05.2016 року обміняв на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 . Рішенням УДМС України у Черкаській області від 18.12.2018 відповідачем прийнято рішення про оформлення позивачу громадянства України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України». 24.03.2021 відповідачем прийнято рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачу, відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України». Підстава для прийняття такого рішення стало не виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство України протягом 2 років з моменту набуття громадянства України. Крім того, відповідно до ч. 1 пункту 6 ст.12 Закону України «Про імміграцію» рішення ВГРІФО УМВС України у Черкаській області від 24.01.2009 про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну - скасовано. Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача, оскільки обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України» є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітгня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 (за підписом представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Л.С.) подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановолено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Черкаси, прибув в Україну на постійне місце проживання у 2008 році з російської федерації.

23.10.2008 як громадянин російської федерації звернувся до Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

24.01.2009 ВГІРФО УМВС України в Черкаській області позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну №10/3-4-521 відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як такому, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

24.01.2009 позивач був документований посвідкою на постійне проживання, серії НОМЕР_2 , яку 06.05.2016 він обміняв на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

18.12.2018 позивач набув громадянство України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України». Разом із заявою позивачем подано зобов`язання про припинення громадянства російської федерації протягом двох років з моменту оформлення набуття громадянства України.

24.03.2021 відповідачем прийнято рішення про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 18.12.2018 про набуття громадянства України за територіальним походженням громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою прийняття такого рішення стало не виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство України протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

12.04.2021 відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (надалі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначень, які містить частина перша статті 1 Закону №2235-III, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з положеннями статті 1 Закону №2235-III іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.

У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Положенням статті 6 Закону №2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону №2235-III).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2235-III іноземці, зазначені в частинах першій -третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Частиною першою статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини другої статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є рішення відповідача від 07 серпня 2020 24.03.2021 та від 12.04.2021 №15.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України, визначено Порядоком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006) (далі - Порядок 215), визначає

Відповідно до пункту 28 Порядку 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України»), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35х45 мм);

в) один із таких документів:

декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях,

зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Як встановлено судом першої інстанції 18.12.2018 ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Разом із заявою позивач подав зобов`язання про припинення громадянства російської федерації протягом 2 років з моменту оформлення набуття громадянства України.

У відповідності до Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України.

Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який взяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України» незалежними від особами причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства є:

невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін, за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено;

відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства не здійснюється або вартість перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом України на час, коли особа набула громадянства.

Матеріалами справи встановлено, що 24.01.2009 ВГІРФО УМВС України в Черкаській області позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну №10/3-4-521 відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як такому, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки народився до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

24.01.2009 позивач був документований посвідкою на постійне проживання, серії НОМЕР_2 , яку 06.05.2016 він обміняв на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 .

Датою набуття ОСОБА_1 громадянства України є дата 18.12.2018 року, тому він повинен був протягом двох років з моменту набуття громадянства України виконати зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації.

Враховуючи вищевикладене, громадянину ОСОБА_1 необхідно було надати документ про припинення громадянства російської федерації до УДМС України в Черкаській області або її територіальних підрозділів до 18.12.2020 року.

Як встановлено колегією суддів, у визначений законодавством термін громадянином ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства російської федерації.

Керівництвом УДМС України в Черкаській області прийнято рішення від 24.03.2021 року про скасування рішення про оформлення громадянства України громадянину ОСОБА_1 , у зв`язку з не виконанням поданого відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

Позивач уважає, що він мав незалежні від нього причини неотримання документа про припинення громадянства російської федерації.

Зокрема в апеляційній скарзі скаржник посилається на ту обставину, що відмова від громадянства російської федерації була можлива лише при особистому зверненні в міграційні органи за місцем проживиання в російській федерації, що потребувало особистої поіздки до росії, де йому міг загрожувати арешт, звинувачення в антисемітизмі. Окрім того, з грудня 2019 по 2021 були застережні заходи по короновірусній хворобі, а тому позивач не зміг звернутись до консульської установи в Україні, так як представництво не здійснювало своєї діяльності.

Проте такі доводи скаржника є безпідставними та не підтверджуються доказами, які б свідчили, що позивач намагався подати таку заяви, або ж вчинити інші дії, пов`язані з відмовою від громадянства російської фередації, повідомляв відповідача про неможливість звернення до консульського відділу або ж поіздки до російської федерації.

Колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства російської федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства російської федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства російської федерації в Україні (поштою або через представника), чи до консульства російської федерації в іншій країні(особисто).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення правомірно прийнято відповідачем, з урахуванням пасивної поведінки позивача та ігноруванням ним вимог чинного законодавства України.

Колегією суддів не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, яке призвело до ухвалення незаконного рішення.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (за підписом представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Л.С.) залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.