Справа № 280/3994/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 липня 2023 року (10 год. 18 хв.) Справа № 280/3994/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Конишевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гончарова В.І,

представників сторін:

позивача-Самар Т.Г.,

відповідачаДеркач М.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро вул. Амстронга Ніла, 1Д)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДПС- ФС/09 від 23.05.2023 року, якою стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 67000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем було протиправно проведено фактичну перевірку магазину, в якому здійснює свою діяльність позивач, а висновок відповідача про порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України є безпідставним. Вважає протиправним притягнення позивача до відповідальності у вигляді накладення штрафу, у зв`язку з чим просить оскаржувану постанову скасувати в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, про що подав відзиви на позовну заяву. Як вказує відповідач, фактична перевірка позивача була проведена останнім правомірно. Відповідач у своїх запереченнях звертає увагу на те, що позивачем не спростовано вчинення нею порушення, передбаченого ст.24 КЗпП України, а саме допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому оскаржувана постанова є правомірною. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 19.06.20223 відкрито провадження в адміністративній справіта призначено судове засідання на 10 липня 2023 року. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 18.07.2023.

18.07.2023 у судовому засіданні позивачем були надані копії документів, які подавалися до позовної заяви, однак більш якісні, для того, що б суд міг дослідити належним чином подані докази, в цей же день було оголошено вступну та резолятивну частину рішення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

Відповідно до Наказу від 28.02.2023 №233-г та направлень на перевірку від 01.03.2023 №№374, 373, 372 (які отримала 03.03.2023 ОСОБА_2 , про що свідчить її підпис) Головним управлінням ДПС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . Перевірка проведена на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-vi (зі змінами) та доповідної записки начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області Шепеля Дмитра від 28.02.2023 №476/08-01-07-09-06.

Мета перевірки: питання дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами): з питань цін та ціноутворення, за період з 01.10.2022 по день закінчення фактичної перевірки.

Відповідно до акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.03.2023 року № 299/08/01/07/09/ НОМЕР_1 , встановлено здійснення господарської діяльності двома суб`єктами господарювання, а саме - ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ТА ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідно до акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Запорізькій області від 13.03.2023 №299/08/01/07/09/ НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_1 користується господарською одиницею - магазином, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору оренди нежитлового приміщення №1 від 12.02.2005. ФОП ОСОБА_1 має ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (№ 2201549 від 17.11.2022, термін дії з 18.11.2022 по 18.11.2023) та на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (№2201577 від 17.11.2022 , термін дії з 18.11.2022 по 18.11.2023).

В акті переірки зазначено, що перевірка здійснена в присутності продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . В акті перевірки зазначено, що від суб`єктів господарювання підписали ФОП ОСОБА_1 та продавці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Крім того, ФОП ОСОБА_1 з актом перевірки ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Згідно з актом фактичної перевірки Головного управління ДПС у Запорізькій області ОСОБА_2 надала письмові пояснення. Відповідно до цих пояснень від 03.03.2023, ОСОБА_2 зазначила, що у відділі який належить ФОП ОСОБА_1 здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив. Працюю на посаді продавця з 2019 року та підтверджу реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробі.

З цього відповідач робить висновок, що на момент перевірки 03.03.2023 року трудові відносини між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка виконує обов`язки продавця, не оформлювались, трудовий договір між ними не укладався. Повідомлення про прийняття зазначеного працівника на роботу ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області за період проведення фактичної перевірки не надавалось. Таким чином, працівник допущений до роботи без укладання трудового договору, що порушує вимоги ст. 24 КЗпП України, Постанови КМ України №413 від 17.06.2015 Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту.

Уповноваженою посадовою особою Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці повідомлено ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу листом від 13.04.2023 № ПС/3/9489-23 (поштове відправлення 988).

23 травня 2023 року Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці прийнято Постанову про накладення штрафу № ДПС - ФС/09 у розмірі 67 000, 00 грн. Зазначеною Постановою на позивача накладено штраф на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України за порушення ст. 24 КЗпП України.

Зі змісту Постанови про накладення штрафу вбачається, що підставою для її складання став акт фактичної перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області від 13.03.2023 за №299/08/01/07/09/ НОМЕР_1 з якого вбачається допуск працівника до роботи без укладення трудового договору. Постанова була отримана позивачем 30.05.2023, що підтверджується трекінгом відправлень ДП «Укрпошта».

Позивач не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.4 Положення №96).

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання вимог посадових осіб Держпраці (Підпункт 54 пункту 4 Положення №96).

Як визначено п.7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Таким чином, відповідач є органом, якому чинним законодавством надані владні управлінські функції щодо реалізації державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ч.1 абз.2, ч.2 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 статті 265 КЗпП України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі Порядок №509).

Відповідно до п.2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Як зазначено в Наказі від 28.02.2023 №233-г перевірка проведена на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.69.27 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-vi (зі змінами) та доповідної записки начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області Шепеля Дмитра від 28.02.2023 №476/08-01-07-09-06.

Однак, зі змісту наказу не вбачається, яку саме інформацію про порушення платником податків тих вимог законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки, отримано ГУ ДПС у Запорізькій області, що стала у подальшому підставою для прийняття наказу про призначення перевірки від 28.02.2023 №233-г. Крім того, у вказаному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на доповідну записку начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області Шепеля Дмитра від 28.02.2023 №476/08-01-07-09-06, яку суду надано не було; у наказі не відображено сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Відповідач не надав належних доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу на перевірку слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства. У самому наказі про призначення перевірки, податковий орган не конкретизує суть порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 440/1074/21.

В акті перевірки від 13.03.2023 зафіксовано, що перевірка була проведена в присутності продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Перевірку було проведено за відсутності ОСОБА_5 .

Згідно п. 80.7 ст.80 ПК України (редакція на момент проведення перевірки) фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Судом встановлено, що фактично здійснювала розрахункові операції продавець ОСОБА_2 , тому суд вважає аргумент позивача, що в акті не зафіксовано присутність під час перевірки уповноваженого представника ФОП ОСОБА_1 не обгрунтованим, так як п. 80.7 ст.80 ПК України передбачає проведення фактичної перевірки проводиться у присутності особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Інших зауважень стосовно порядку проведення перевірки позивач не зазначає.

Стосовно використання праці найманої особи без оформлення трудових відносин, а саме - продавця ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ), яка здійснювала розрахунки готівкою.

У поясненнях, наданих перевіряючим, ОСОБА_2 зазначила, що працює продавцем з 2019 року, проте не зазначила у якого з ФОП, в самому акті перевірки зазначено, що за даною адресою здійснюють господарську діяльність два ФОП, однак перевіряючими не було з`ясовано, у кого саме працює продавцем ОСОБА_2 .

Крім того, слід зазначити, що із письмових пояснень, які надані ОСОБА_2 податковому органу не можливо зробити висновок про наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ніхто з вказаних осіб не визнає даний факт.

Також, в акті перевірки зазначено, що перевірка проводилася у присутності двох продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , однак жодного пояснення зі сторони відповідача, у кого оформлена ОСОБА_4 , яка згідно пояснень ОСОБА_2 вийшла на декий час з магазину та саме вона і є продавцем ФОП ОСОБА_1 , суду надано не було.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 працює на посаді продавця з 15.10.2018 року по теперішній час у ФОП ОСОБА_3 , який за цією ж адресою веде господарську діяльність, що підтверджується копіями належним чином посвідченого наказу про прийняття на роботу та довідками, звітами ЄСВ за 4 квартал 2022 та 1 квартал 2023 та доказами наявності терміналу ФОП ОСОБА_3 .

Також на адресу відповідача від ФОП ОСОБА_3 був направлений лист з поясненнями щодо працевлаштування ОСОБА_2 . У листі зазначається, що ОСОБА_2 з 15.10.2018 року працює продавцем у ФОП ОСОБА_3 . На підтвердження зазначеного було додано податковий розрахунок сум нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також нарахованих сум єдиного внеску, відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам, докази сплати ЄСВ.

Відповідач не заперечує, що отримав даний лист, однак зазначив, що не прийняв до уваги так, як він був надісланий не від позивача, а від ФОП ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене вище, суд погоджується з позивачем, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови, зобов`язаний був перевірити та оцінити інформацію, зазначену в акті перевірки, складеного ГУ ДПС у Запорізькій області. Однак відповідач не вчинив жодних дій, щоб вірно оцінити зазначену в акті перевірки інформацію.

Доказів того, що ФОП ОСОБА_1 допустила працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору (контракту) немає. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент перевірки була офіційно оформлена працівником у ФОП ОСОБА_3 .

Згідно ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладені обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_2 є найманим працівником позивача, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, є такою, що підлягає скасуванню, отже позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10065,00 грн.

З метою отримання правової допомоги щодо ведення справи, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 02.06.2023.

В обґрунтування понесених витрат до матеріалів справи позивачем подано копія договору про надання правової допомоги від 21.12.2020; акт приймання передачі виконаних послуг від 08.06.2023;виписку з банку про зарахування коштів.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.134 КАС України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою розподілу судових витрат позивач повинен подати до суду детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Відповідач в судовому засіданні проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу не заперечив.

Суд вважає, що вартість послуг і робіт правничої допомоги, зазначені є співмірними з фактично виконаними послугами та роботами, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 10065,00 грн.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення судових витрат за професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро вул. Амстронга Ніла, 1Д, )- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ДПС- ФС/09 від 23.05.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одну тисячу сімдесят три гривні 60 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10065,00 грн (десять тисяч шістдесят п`ять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (49107, м. Дніпро вул. Амстронга Ніла, 1Д, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 21.07.2023.

Суддя О.В. Конишева