Справа № 569/25949/21
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Грозіка І.І.,

представників відповідача Гервазюк О.Ю., Бикова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Корнійчук Віталій Іванович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2021 року до Рівненського міського суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що постановою серії ДП18 № 856805, яка була винесена 14 грудня 2021 року поліцейським зводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Корнійчуком Віталієм Івановичем на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

З зазначеною постановою він не згідний, вважає її незаконною, а отже і такою, що підлягає скасуванню. Так, згідно зазначеної постанови він 07.12.2021 о 12 год. 42 хв. будучи пішоходом, здійснив вихід на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху чим порушив п. 4.14.а ПДР України.

Однак, вважає, що зазначеного адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Зазначає, що він не брав участі у дорожньому русі у зазначеній в постанові день та час поза транспортними засобами, а був свідком події, при якій працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб за ознаками порушення його водієм ПДР України.

Саме з метою встановлення в справі всіх обставин, в тому числі і свідком яких він був, він і підійшов до працівників патрульної поліції на місце зупинки ними транспортного засобу.

Отже, саме при виконанні роботи працівниками поліції (виконанні ними власних повноважень) та в присутності особи, яка керувала транспортним засобом він, будучи свідком події, перебував на крайній правій частині дороги, не здійснюючи при цьому участі в дорожньому русі, а виконував обов?язок свідка в справі.

Крім того, його перебування на крайній правій частині дороги не створювало небезпеки для інших учасників руху, адже вони не рухались по даній частині дороги, яка є частиною для зупинки і стоянки, а також позаду стояв транспортний засіб поліції з ввімкненими проблисковими маячками.

Вважає, що інспектор патрульної поліції виніс постанову без з?ясування всіх обставин справи, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року вищевказана справа розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальову І.М.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальова І.М. від 22 грудня 2021 року прийнято адміністративний позов ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі.

03 лютого 2022 року від відповідача надійшов відзив, де зазначено про безпідставність позову, а також те, що винесена постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, надані відеоматеріали є доказами порушення позивачем п. 4.14а ПДР України.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_2 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Корнійчука Віталія Івановича.

27 вересня 2022 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Корнійчука Віталія Івановича надійшли письмові пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких останній вказав, що розгляд справи був зафіксований за допомогою технічного приладу портативного відео реєстратора поліцейського, про що є відповідний запис на бланку постанови про адміністративне правопорушення, що має функцію фото та відеозапису, закріпленому на форменому одязі поліцейського ВК0114. Дані відеоматеріали є доказами у даній справі, з яких чітко видно, що позивач, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшов та походжає по проїжджій частині дороги в центрі міста у невстановленому місці для переходу, де насичений рух транспортних засобів та не реагує на зауваження поліцейських, створюючи небезпеку для себе та інших учасників руху, що наближаються. Звертає увагу суду, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 856805 від 14 грудня 2021 року винесена щодо ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій, на які проводився відеозапис.

Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальова І.М. від 07 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Рівненського міського суду Рівненської області Ковальова І.М. по даній справі задоволено. Передано справу до канцелярії суду для проведення автоматизованого розподілу справи, відповідно до вимог КАС України.

Згідно повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2023 року вищевказана справа розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г.

Ухвалою Рівненського міського суду від 08 червня 2023 року прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 .

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимог підтримали та просили задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, з мотивів викладених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні 13.07.2023 р. позовні вимоги заперечив, з мотивів викладених у своїх письмових поясненнях від 27.09.2022 р.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що перебував на службі разом із колегою по екіпажу ОСОБА_3 та був присутній при обставинах порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, який не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшов та перебував по проїжджій частині дороги в центрі міста у невстановленому місці для переходу, де насичений рух транспортних засобів та не реагував на зауваження поліцейських, створюючи небезпеку для себе та інших учасників руху.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу та пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови серії ДП 18 № 856805 від 14 грудня 2021 року, що складена поліцейським зводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Корнійчуком Віталієм Івановичем, ОСОБА_1 07.12.2021 о 12 год. 42 хв., будучи пішоходом, здійснив вихід на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху чим порушив п. 4.14.а ПІДР України, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.127 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.п. 1.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Також, відповідно до п.4.14а ПДР України пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Відповідно до ч. 1 ст.127 КУпАП непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. 1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1ст. 247 КУпАПпередбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, а наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі подано до відзиву відеозапис з нагрудних камер поліцейського.

З метою всебічного та об`єктивного дослідження обставин у справі судом досліджено відеозапис подій, зроблений 14 грудня 2021 року за допомогою службової нагрудної відеокамери на одязі поліцейських, який знаходиться в матеріалах адміністративної справи і записані на dvd-диску.

За результатами перегляду відеозапису судом встановлено, що до складання постанови на позивача, відповідач проводив розгляд іншої адміністративної справи. Розгляд іншої адміністративної справи не впливає на оскаржувану постанову, але остання є наслідком попереднього розгляду справи. Так, з відеореєстратора вбачається, що ОСОБА_1 , побачивши ситуацію на дорозі за участі зупиненого автомобіля та автомобіля патрульної поліції, підійшов для з`ясування обставин та, на його думку, необхідності зауваження працівникам поліції. Водночас, доводи позивача про допущення грубих порушень вимог ПДР саме працівниками поліції під час розгляду іншої адміністративної справи, є його особистим судженням, і кожен громадянин вправі висловитися та заперечити ту чи іншу дію посадової особи, яка може бути перевірена керівником працівника в порядку визначеним законом.

Разом з тим, суд вбачає доведеним відповідачем порушення ПДР пішоходом ОСОБА_1 , оскільки позивач підійшовши до місця події стояв на проїзній частині, при цьому перешкоджав виконувати посадові обов`язки поліцейського під час розгляду іншої адміністративної справи, що підтверджується відеодоказом, наданим відповідачем.

Факт вчинення ОСОБА_1 вказаного вище адміністративного правопорушення доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідка ОСОБА_4 .

Так, свідок ОСОБА_4 під час допиту у судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_1 , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшов та походжав по проїзній частині дороги в центрі міста у невстановленому місці для переходу, де насичений рух транспортних засобів та не реагував на зауваження поліцейських, створюючи небезпеку для себе та інших учасників руху.

Суд вважає вказані покази свідка допустимими навіть в силу того, що він є працівником поліції, оскільки його показання є послідовними, детальними, логічними. Вказаний поліцейський безпосередньо не складав оскаржуваної постанови, а лише був присутній при обставинах порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. Крім того, свідок давав покази під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність, а тому підстав для сумніву в їх правдивості суд не вбачає.

Крім того, суд зазначає, що при розгляді працівниками поліції під час розгляду іншої адміністративної справи, не було необхідності у залученні свідків та бажання тієї особи відносно якої інспектором проводився розгляд справи, а відтак ОСОБА_1 самостійно проявив бажання бути свідком таких обставин, однак при цьому позивач, будучи пішоходом, здійснив вихід на проїзну частину не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушив п. 4.14 а ПДР України, що стверджується відеозаписом, зафіксованим за допомогою технічного приладу портативного відеореєстратора поліцейського.

Сам позивач не заперечує той факт, що перебував на крайній правій частині дороги, однак вважає, що його перебування на крайній правій частині дороги не створювало небезпеки для інших учасників руху.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки відповідно до п.4.14а ПДР України пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, а відтак ОСОБА_1 на зауваження поліцейського зобов`язаний був негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод.

Враховуючи, що під час подій, що мали місце 14 грудня 2021 року поведінка ОСОБА_1 була зумовлена неприязними відносинами внаслідок виниклого конфлікту з працівниками патрульної поліції, дії яких на його думку були протиправними та не відповідали вимогам закону, суд вважає, що матеріли справи таких доказів не містять, а поведінка позивача суперечила вимогам Закону України «Про дорожній рух», відповідно до якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимогам даної статті позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що адміністративне правопорушення ним не вчинялося.

Правомірність дій поліцейських по відношенню до особи відносно якої складалася постанова, а позивач в тій справі знаходився як свідок, під час розгляду справи судом цієї справи не встановлювалась, оскільки це не має відношення до спору.

Своїми діями поліцейський Корнійчук В.І. не допустив порушення прав позивача, особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення немає.

Поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складанні оскаржуваної постанови діяв відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 52.3 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать, зокрема участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 11 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статтею 14 Правил дорожнього руху передбачено учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Враховуючи, що в силу п.1.10 ПДР України пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу, то позивач в даному випадку був учасником дорожнього руху в якості пішохода, а працівники поліції здійснювали контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Підпунктами «а», «б», «г» і «ґ» пункту 4.14 ПДР України встановлено заборону пішоходам: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 4.1 ПДР України пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи позивача, що поліцейський, перебуваючи на проїзній частині дороги також створював небезпеку собі та іншим учасникам руху, оскільки як вбачається з відеозапису поліцейський перебував при виконанні відповідно до покладених на нього завдань, а позивач як пішохід діяв всупереч п. 4.14 ПДР, яким встановлено заборону пішоходам виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Приписами ч.1 ст. 127 КУпАП передбачено відповідальність за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, суду не надано, а формальна незгода з постановою, обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, є способом його захисту й наведені останнім з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Оцінку іншим доводам позивача суд не наводить, як таким, що не впливають на висновки суду.

При складанні оскаржуваної постанови суттєвих порушень з боку відповідача щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та оформлення постанови, які б могли бути підставою для скасування постанови, не спостерігається, інспектором вчинені всі необхідні дії, які передбачені нормами КУпАП та Закону України «Про національну поліцію» при виявленні адміністративного правопорушення та притягнення особи до відповідальності.

Крім того, посилання позивача на невідповідність постанови серії ДП 18 № 856805 від 14 грудня 2021 року вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки в постанові інспектором поліції зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Доводи позивача наведені ним в позовній заяві, як на підставу для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду .

Відповідно до частини 1статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Вирішуючи питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності інспектор поліції, який є посадовою особою та виконує посадові інструкції, встановив порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, в даному випадку працівник поліції мав достатні фактичні дані, які свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127 КУпАП.

З огляду на встановлені обставини, доводи позивача щодо його незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності та відсутності доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП, суд вважає безпідставними і такими, що не доведені у судовому засіданні, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до переконання, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, а тому вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, зважаючи на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені ним під час розгляду даної справи не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Ст.Бандери, 14а.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Корнійчук Віталій Іванович, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Ст.Бандери, 14а.

Повний текст рішення проголошено та підписано 20 липня 2023 року.

Суддя Н.Г. Кучина