Справа № 160/9311/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2023 року Справа № 160/9311/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
03 травня 2023 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року в розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду та фактично виплаченої суми;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання рішення суду впродовж 15 днів з дня набрання його законної сили.
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
А отже, ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року у розрахунку до 100000 грн. на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 травня 2023 року для розгляду адміністративної справи №160/9311/23 визначено суддю Олійника В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Питання щодо виплати додаткової винагороди регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами) та окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Порядок і умови виплати додаткової винагороди врегульовано окремим дорученням.
Відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, визначено порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.
Пунктом 4 Порядку встановлено, що командирам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1.
Також, відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 4 окремого доручення, у разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередню участь у бойових діях може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №2 до цього доручення».
Відповідно до абзацу 3, у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або №2) обов`язково зазначити документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.
Командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ №1058 від 04.02.2023 року, де відповідно пункту 2 «Виплатити особовому складу військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. 00 коп., в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 січня по 31 січня 2023 року, відповідно до додатку 1 до цього наказу».
Відтак, у січні 2023 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, у розмірі 30 000,00 грн.
Представник відповідача зазначає, що підставою для виплати додаткової грошової винагороди є наказ командира частини за місяць, в якому обов`язково вказується:
виплата окремими пунктами 100, 50, і 30 тисяч гривень особовому складу за період виконання бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) пропорційно часу виконання таких завдань.
Солдат ОСОБА_1 безпосередньо був залучений до виконання бойових завдань тільки з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, відповідно до бойового розпорядження командира 17 ОТБР від 23 січня 2023 року №365 ДСК.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників):
командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;
У цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження).
Таким чином, т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 запевняє суд, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року по 22.01.2023 року не залучався до виконання бойового завдання щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (в умовах воєнного стану).
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
На підставі військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого Тернівським районним військовим комісаріатом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, 02 грудня 1997 року, встановлено:
- з 01 жовтня 2016 року по 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (наказ про зарахування №292 від 01.10.2016 року, наказ про звільнення 28 жовтня 2016 року);
- з 22 лютого 2016 року по 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у складі військової частини НОМЕР_5 на посаді командира відділення евакуації (запис у графі №18 від начальника штабу в/с НОМЕР_5 )
- з 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді "Водій-гранатометник" (наказ №57 від 25.02.2022 року).
Судом встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) №57 від 25.02.2022 року, солдата ОСОБА_1 призваного Покровсько-Тернівським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області вважати призначеним з 26 лютого 2022 року "Водієм-Гранатометником 1 реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ".
01 лютого 2023 року представник позивача звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом про надання документів, що стосуються ОСОБА_1 , а саме:
- витяг із наказу про зарахування до штабу військової частини;
- довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Т.в.о. командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) був виданий наказ №1058 від 04.02.2023 року, де відповідно пункту 2 «Виплатити особовому складу військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. 00 коп., в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за період з 01 січня по 31 січня 2023 року, відповідно до додатку 1 до цього наказу».
Відповідно до додатку №1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2023 року №1058, номер запису 34, номер обслуги 2 самохідного артилерійського взводу 1 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, солдат - ОСОБА_1 , з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року брав участь у безпосередніх бойових діях, що підтверджується бойовим розпорядженням командира 17 ОТБР від 23 січня 2023 року №365 ДСК.
07 березня 2023 року представником військової частини надано представнику позивача листом №1530 довідку про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України:
На підставі довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України №931 від 07 березня 2023 року, яка видана солдату ОСОБА_1 , про те, що він дійсно в період з:
- з 21.04.2022 року по 04.05.2022 року;
- з 06.11.2022 року по 14.11.2022 року;
- з 26.11.2022 року по 05.12.2022 року;
- з 05.12.2022 року по теперішній час
брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.
Відповідно до картки особового рахунку працівника за 2022 рік, ОСОБА_1 , за посадою водій-гранатометник, стрілець-помічник гранатометника, стрілець-снайпер, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 , зазначено дохід позивача за 2022 рік, який складає:
березень 2022 року - 6193,00 грн.;
квітень 2022 року - 114763,58 грн.;
червень 2022 року - 5343,90 грн.;
липень 2022 року - 100341,77 грн.;
Відповідно до картки особового рахунку працівника за 2023 рік, ОСОБА_1 , за посадою водій-гранатометник, стрілець-помічник гранатометника, стрілець-снайпер, яка видана військовою частиною НОМЕР_1 , зазначено дохід позивача за 2023 рік, який складає:
січень - 6747,08 грн.;
березень - 139894,45 грн.
ОСОБА_1 вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року у розрахунку до 100000 грн. на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, у зв`язку із чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно витягів із наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 року №366, наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 25.02.2022 року, довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України №931 від 07 березня 2023 року, бойового розпорядження командира 17 ОТБР від 23 січня 2023 року №365 ДСК, ОСОБА_1 приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) у період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, в загальній кількості 03 дні, що відповідачем не заперечується.
Крім того, у відзиві на позовну заяву, який подано т.в.о. командиром військової частини НОМЕР_1 , вбачається та не заперечується відповідачем, що у період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, командуванням військової частини було враховано вимоги абзацу 3 пункту 3 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29.
Суд звертає увагу, що відповідач заперечує щодо безпосередньої участі в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) ОСОБА_1 лише з 01 січня 2023 року по 28 січня 2023 року, що підтверджується висновком представника відповідача, який викладений у відзиві на позовну заяву.
А отже, період безпосередньої участі в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) ОСОБА_1 з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, не заперечується т.в.о. командиром військової частини НОМЕР_1 .
Однак, з урахуванням бойового розпорядження командира 17 ОТБР від 23 січня 2023 року №365 ДСК, яке є додатком №1 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2023 року №1058, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди в розрахунку до 100000,00 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях за період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
Пунктом 3 постанови КМУ №168 від 28 лютого 2022 року Міністерство фінансів зобов`язано опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику ЄСПЛ як джерело права.
За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі №21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 від 28.02.2022 за період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
При цьому, суд не може перебирати на себе функції органу, що здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення.
Отже, саме у процесі виконання рішення суду відповідачем буде вирішено вищезазначені питання, а тому зазначені вимоги позивача в цій частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушених прав позивача, що суперечить статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, у той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.
Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві.
Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Отже, суд вважає, що належним способом захисту у даному випадку є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням виплачених сум.
Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні "Великода проти України" від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо вимоги зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання рішення суду впродовж 15 днів з дня набрання його законної сили, суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.
Суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.
Судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення, не дасть очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для його (рішення) виконання і позивачем не надано жодних доказів на спростування зазначеної обставини.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі та зобов`язання відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк у цій справі.
Щодо розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить із наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_6 від 21 липня 2016 року, у зв`язку із чим, розподіл судових витрат, судом не здійснюється.
Щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 7000,00 грн., суд зазначає наступне.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд виходить з того, що статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено вичерпний перелік видів судових витрат.
Так, згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами 1-3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Шилова Владислава Юрійовича серії МК №001872 від 23 квітня 2021 року;
- договір про надання правничої допомоги №12 від 30 січня 2023 року;
- копія ордера на надання правничої (правової) допомоги б/н від 30 квітня 2023 року, виданого на підставі договору №12 від 01 лютого 2023 року;
- копію додаткової угоди до договору №12 року від 30 січня 2023 року;
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не викладав своїх заперечень проти відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн.
Судом із додаткової угоди до договору №12 року від 30 січня 2023 року вбачається, що розмір правничої допомоги складається з:
- суми авансу у розмірі 2000,00 грн. (пункт 2 угоди);
- суми гонорару у розмірі 5000,00 грн. (пункт 3 угоди).
Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правову допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 7000,00 грн.
Судом із додаткової угоди встановлено, що сторони домовились, що ціна та вартість послуг адвоката буде визначена в акті про надання послуг.
Крім того, представником позивача до позовної заяви долучено заяву про судові витрати, в якій останній зазначає, що позивачем будуть понесені витрати пов`язані з підготовкою до розгляду та розглядом справи на професійну правничу допомогу. Розмір витрат буде встановлено договором про надання правничої допомоги, який укладено між позивачем та адвокатом, актом про надані послуги та іншими документами, які будуть подані до суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З урахуванням наявності у матеріалах справи відповідної заяви представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу після винесення рішення, суд з урахуванням приписів частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, станом на дату винесення рішення по справі вбачає за необхідне не розглядати заяву про відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 29 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник