Справа № 540/1461/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/1461/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративий суд у складі судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю.. за участю представника позивача Щербини О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТерраТарса Україна» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" (далі - позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду 22.02.2022 з позовом до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати оформлену 08.02.2022 Митницею в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010;

- зобов`язати Митницю в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі відновити преференційну ставку ввізного мита до товарів, випущених згідно митної декларації типу ІМ 40 АА 508020/2022/000446 від 15.02.2022,

- стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" судові витрати в розмірі 2481,00 грн.

Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.

26.04.2023 року справа № 540/1461/22 за результатами автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Хом`яковій В.В., ухвалою від 05.05.2023 відкрито провадження у справі № 540/1461/22, призначено підготовче засідання на 06.06.2023.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в березні 2021 року між ТОВ "ТерраТарса Україна" та резидентом Грецької Республіки компанією «Eurodrip А.В.Е.G.Е.» був укладений контракт на поставку стрічки для крапельного зрошення, в листопаді 2021 року сторони даного контракту узгодили поставку цієї стрічки в кількості 720 бобин на суму 59928,80 євро, про що був укладений додаток до контракту, виробником та вантажовідправником товару за контрактом був резидент Французької Республіки. В грудні 2021 року, позивач ввіз даний товар на митну територію України та розмістив його в митному режимі "митний склад". В лютому 2022 року Товариство з метою випуску товару у вільний обіг подало відповідачу митну декларацію типу ІМ 40 АА UA508020/2022/000363. З метою застосування до товарів нульової ставки мита в графі 36 декларації був проставлений код пільги. Нульова ставка мита для даної групи товарів була передбачена Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони. Угода про асоціацію ратифікована Україною. На підтвердження походження товару з Європейського Союзу був наданий сертифікат Евро 1. За результатами розгляду митної декларації відповідачем було відмовлено в митному оформленні випуску товарів, про що митним органом оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010. Причиною такої відмови митний орган визначив, що в сертифікаті EUR.1 № А 1205908 від 22.12.2021 виявлено невідповідність інформації, внесеної для надання преференційної ставки мита, сертифікат заповнено з порушенням вимог статті 16 Доповнення І та Додатку ІІІ (а) , в частині заповнення графи 11 сертифіката з перевезення товару EUR.1. Графа 11 даного сертифіката, містила дві різні дати видачі сертифіката - 21 та 22 грудня 2021 року.

Цей висновок позивач вважає хибним через те, що відповідно до пункту 8 статті 16 регіональної Конвенції про пан - євро - середземноморські преференційні правила походження, яка також ратифікована Україною, дата видачі сертифіката Евро 1 зазначається у його графі 11. Спірний сертифікат в графі 11 містить дату його видачі - 22 грудня 2021 року, яка засвідчена підписом працівника митниці. Вказане місце видачі сертифіката. Також в цій графі зроблено посилання на експортну декларацію країни відправлення товару. Проставлена печатка митного органу. Комбінація цифр та латинських літер 21 21 "D" "E" "C" на печатці митного органу в графі 11, як вважає позивач, може не мати ніякого відношення до дати його видачі. Це може бути елементом печатки митного органу.

Угодою про асоціацію та Конвенцією, і Митним кодексом України, і наказом Державної митної служби України від 13.09.2010 року № 1050 встановлена обов`язковість проведення подальшої перевірки митними органами дійсності сертифікатів, у випадку наявності підозри їх фальсифікації. Відповідач маючи обґрунтовані сумніви в дійсності наданого сертифікату, таку перевірку не розпочав. Необхідність проведення вказаної перевірки підтверджується і послідовною практикою застосування норм права у аналогічних відносинах Верховним Судом. Маючи такі сумніви, митний орган має усунути їх шляхом направлення запиту до митниці, яка видала такий сертифікат. Відповідачу слід було врахувати зміст статті 29 Конвенції, відповідно до якої очевидні формальні помилки, наприклад друкарські, не можуть бути причиною відхилення сертифікату Евро 1, якщо ці помилки не викликають сумнівів в правильності відомостей викладених в сертифікаті. Оскільки основним правовим навантаження сертифікату Евро 1 є визначення країни походження товару, розбіжності дат для цього не мали ніякого правового значення. Частиною 9 статті 43 Митного кодексу України встановлено, що відомості про країну походження товару можуть бути підтверджені додатковими документами, зокрема товарними накладними, пакувальними листами, сертифікатами якості, митними деклараціями країни експорту. Всі ці документи були додані позивачем до митної декларації разом зі спірним сертифікатом Евро 1, але для усунення сумнівів митного органу у визначенні країни походження товару, використані не були.

Позивач посилається на застосування судової практики з аналогічних правовідносин (постанову Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 815/2656/17) , достатніми підставами для застосування преференційної ставки мита є наявність таких умов у їх сукупності: імпортований в Україну товар повинен мати походження з країн ЄС; обов`язковою є наявність документів, що підтверджують країну походження товару; обов`язковим є пряме транспортування з ЄС в Україну. Всі ці три умови товариством виконані.

25.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає про необгрунтованість позовних вимог. Позивачу було відмовлено в застосуванні преференційної ставки ввізного мита та відповідно видано картку відмови UA508020/2022/000009. Підставами для відмови стало те, що графа 11 Сертифікат з перевезення товару EUR.1 №А 1205908 заповнена з порушення вимог ст.16 Додатку І та Додатку ІІІа до Регіональної конвенції ( від руки заповнено та зазначено дату видачі сертифікату 22.12.2021, а на печатці митного органу країни експорту зазначено дату 21.12.2021 р.), що відповідно є порушенням вимог ст.281 Митного кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 в частині заповнення граф 36 та 47 митної декларації. На цій підставі позивачу було відмовлено в митному оформленні товару, про що митним органом була видана оскаржувана Картка відмови UA508020/2022/000010

Порядок видачі і заповнення Сертифікат з перевезення товару EUR.1 визначено ст.16 Регіональної конвенції та Додатком ІІІа . Відповідно до п.8 ст.16 Регіональної конвенції в графі 11 сертифікату вказується дата його видачі. Згідно Додатку ІІІа графа 11 Сертифікату має в обов`язковому порядку містити печатку митного органу . Відповідно до п.1 розділу "Примітки" Додатку ІІІа , у сертифікаті не повинно бути стирань або слів, написаних поверх інших. Будь-які зміни повинні бути зроблені шляхом закреслення неправильної інформації та додавання необхідних виправлень. Будь-які такі зміни мають бути завізовані особою, що склала цей сертифікат, і затверджені митними органами країни або території видачі.

Таким чином помилка при заповненні графи 11 Сертифікату щодо дати його видачі, яка різниться з датою його посвідчення митним органом мала бути виправлена відповідно до п.1 розділу "Примітки" Додатку ІІІа , оскільки згідно розбіжностей у графі 11 Сертифікату, наданому позивачем, митний орган посвідчив бланк Сертифікату до його видачі, що може свідчити про його підробку чи фальсифікацію, що є обґрунтованим сумнівом у його достовірності.

Факт наявності зазначених розбіжностей у Сертифікаті не заперечується і самим позивачем, який не надає жодних пояснень вказаним розбіжностям.

Відповідно до п.1 ст.32 Регіональної конвенції, подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. Аналогічні норми містяться в ст.45 Митного кодексу України , відповідно до частини 1 якої у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Тобто, ні Митний кодекс України, ні міжнародний договір, ратифікований Україною як то Регіональної конвенції про пан-евро- середземноморські преференційні правила походження товарів не містять прямої вимоги до митного органу звернутися до компетентного органу країни -імпортера щодо перевірки документів про походження товару у разі виникнення сумніву з приводу їх дійсності.

Також в обґрунтування своєї позиції позивач посилається на вимоги ст.29 Регіональної конвенції, відповідно до якої виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження та документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє ірзо іасіо нікчемності такого підтвердження походження, якщо належним чином встановлено, що цей документ відповідає представленим товарам.

Очевидні формальні помилки у підтвердженні походження, такі як друкарська помилка, не є причиною для відхилення такого документа, якщо ці помилки не викликають сумнівів щодо правильності відомостей, наведених у документі.

Натомість в даному випадку сам факт розбіжності в даті видачі Сертифікату з датою його посвідчення митним органом викликає сумнів в його достовірності як такого, оскільки , як було зазначено вище, дата видачі Сертифікату пізніше ніж факт його посвідчення митним органом і ця помилка не виправлена в порядку , визначеному Додатком ІІІа Регіональної конвенції.

Позивачем же до митного оформлення не подано, окрім Сертифікату з перевезення товару , який оформлено з порушенням конвенції , жодного іншого, визначеного законом , документу про підтвердження походження задекларованого товару. Перелік таких додаткових документів наведено в ст.43 Митного кодексу України , саме: сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.Натомість такі документи, які могли би додатково підтвердити країну походження задекларованого товару також при митному оформленні не надавались.

Після отримання ним оскаржуваної Картки відмови UA508020/2022/000010, з метою митного оформлення товару ним була подана митна декларація МД UA508020/2022/000446 від 15.02.2022, за якою задекларовано зазначений в раніше поданих митних деклараціях товар зі сплатою ввізного мита без застосування преференційного режиму. Митні платежі за вказаною декларацією сплачені позивачем в добровільному порядку. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.295 МК України, митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи. Відповідно до п.8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Натомість , відповідно до ч.3 ст.266 Митного кодексу України, у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від митного органу випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу, а саме під гарантійні зобов`язання ( ст.305 МК України). Позивач не звертався до митного органу з метою випуску товару, щодо якого йому було відмовлено в застосуванні преференційного режиму, у вільний обіг із застосуванням на умовах забезпечення сплати митних платежів. Відповідно до п.54.1.ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. А відповідно до п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає. Просить відмовити в задоволенні позову.

06.06.2023 позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначає, що графа 11 сертифіката з перевезення товару EUR.1, має зокрема містити дату його видачі та відбиток печатки митного органу. Сертифікат EUR.1 № А 1205908 наведеним вимогам відповідає повністю. Дата його видачі - 22.12.2021 вказана в спеціально відведеній для цього локації, зазначена після інформації про місце його видачі та засвідчена підписом представника митного органу країни експорту товару. Сертифікат EUR.1 № А 1205908 містить відбиток печатки цього митного органу. При цьому цифри та літери, які містить відбиток печатки митного органу країни експорту товару (21DEC21) не мають ніякого відношення до дати видачі Сертифіката EUR.1 № А 1205908, оскільки є не датою його видачі, а є елементом печатки митного органу країни експорту товару на цьому сертифікаті. Відповідно до пункту 2 статті 31 Доповнення І до Конвенції, митні органи Договірних Сторін повинні надавати один одному через Європейську Комісію зразки відбитків печаток, які використовують у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1. Херсонською митницею не встановлено, що відбиток печатки на Сертифікаті EUR.1 № А 1205908 не відповідає відбитку печатки відповідного митного органу країни експорту товару.

Сертифікат EUR.1 № А 1205908 не містить ані стирань або слів, написаних поверх інших, ані будь - яких змін, внесених особами, які заповнили та видали цей сертифікат, що виключає необхідність його виправлення в наведеному вище порядку, як на тому наполягає відповідач. Статтею 32 Доповнення І до Конвенції встановлено два випадки здійснення перевірки підтвердження походження. Перший - довільний, як вірно зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, та другий - обов`язковий, у випадку наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів дійсності документів про походження товару. При цьому саме наявністю сумнівів у достовірності Сертифіката EUR.1 № А 1205908 відповідачем обґрунтоване як оскаржуване рішення, так і відзив на позовну заяву. Пунктом 3 Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження товару, затвердженого наказом Державної митної служби України № 1050 від 13.09.2010 року, проведення перевірки сертифікатів про походження товару у випадку достатності підстав для сумнівів стосовно дійсності сертифікатів, також визнано обов`язковим. Обов`язковим є проведення такої перевірки і відповідно до статті 33 Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Товарів, що походять з певної країни" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України № 1678 - VII від 16.09.2014 року "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони". Очевидні формальні помилки у підтвердженні походження, такі як друкарська помилка, не є причиною для відхилення такого документа, якщо ці помилки не викликають сумнівів в правильності відомостей, наведених у документі.

Позивач вважає, що зазначення на відбитку печатки митного органу країни експорту товару цифр та літер 21DEC21, які можуть означати дату його видачі, має характер очевидної формальної помилки, яка не викликає сумнівів у правильності викладених в ньому відомостей.

Разом з митною декларацією типу ІМ 40 АА UA508020/2022/000363 від 08.02.2022 року Херсонській митниці були подані копії товарної накладної, пакувального листа, сертифіката якості та митної декларації країни експорту товару, чим спростовуються доводи відзиву на позовну заяву в частині неподання ТОВ "ТерраТарса Україна" відповідачу ніяких інших документів, крім Сертифіката EUR.1 № А 1205908, на підтвердження країни походження товару.

Щодо доводів відповідача про неможливість оскарження узгоджених грошових зобов`язань, то звертає увагу суду, що предметом позову в даній справі є не оскарження грошових зобов`язань ТОВ "ТерраТарса Україна", а визнання протиправним та скасування індивідуального акта - оформленої 08.02.2022 року Херсонською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010. При цьому вимога про відновлення преференційної ставки ввізного мита на частину товару, щодо якого Херсонською митницею оформлено вказану картку відмови, є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуального акта та покликана забезпечити відновлення прав та інтересів позивача таким способом, який би гарантував їх повний захист від порушень з боку відповідача, забезпечував би виконання судового рішення та виключав би необхідність наступних звернень до суду. Така позиція позивача повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.09.2015 року у справі № 21 - 1465а15, де суд касаційної інстанції зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Ухвалою від 06.06.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 28.06.2023.

21.06.2023 року до суду від представника Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі - Димченко Ольги Павлівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У вказаному клопотанні представник відповідача просить суд забезпечити розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою від 23.06.2023 суд відмовив у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.

В судове засідання представник позивача прибув, подав заяву про відмову від частині позовних вимог.

Представник відповідача не прибув в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31.12.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ТерраТарса Україна" та резидентом Грецької Республіки, компанією "Eurodrip A.B.E.G.E." був укладений зовнішньоекономічний контракт № Т21. Додатком до контракту № 14Е від 01.11.2021 ТОВ "ТерраТарса Україна" та постачальник узгодили поставку нерезидентом на адресу позивача стрічки Т - Tape різних модифікацій (далі - товар) в кількості 720 бобін на загальну суму 59928.80 євро до 31.12.2021 на умовах EXW Леспінас, Франція, згідно Інкотермс 2010. Виробником та відправником товару сторонами контракту був визначений резидент Французької Республіки, компанія "Rivulis Irrigation SAS" . Товар був поставлений нерезидентом на адресу ТОВ "ТерраТарса Україна" через вантажовідправника 02.12.2021 та прибув на митну територію України 08.12.2021, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною А № 409936.

10.12.2021 товар був поміщений в митний режим митного складу, що підтверджується митною декларацією типу ЇМ 74 ДЕ UA508020/2021/005001.

З метою випуску товару, 08.02.2022 Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі через її територіальний орган митний пост "Каховка", ТОВ "ТерраТарса Україна" була подана митна декларація типу ІМ 40 АА UA508020/2022/000350 та документи, контракт з додатком, сертифікат якості, інвойс, міжнародна товарно - транспортна накладна, пакувальний лист та митна декларація країни відправлення. Імпортований за контрактом товар був класифікований позивачем у товарній позиції згідно з УКТЗЕД.

Згідно інформації, наведеної в листі Державної митної служби України від 22.12.2021 № 15 - 03/1677, ставка ввізного мита на товари у товарній позиції згідно з УКТЗЕД походженням з держав, які є сторонами Угоди про асоціацію станом на 08.02.2022 року складала 0 % (далі - преференційна ставка). Для застосування преференційної ставки ввізного мита, ТОВ "ТерраТарса Україна" було подано відповідачу разом з митною декларацією 000350 сертифікат з перевезення товару EUR.1 № А 1205639.

За результатами розгляду митної декларації 000350 відповідачем було відмовлено в митному оформленні випуску товару, про що митним органом оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000009 .

Причиною відмови вказано: "На момент подання митної декларації до митного оформлення, в сертифікаті EUR. 1 № А 1205639 від 02.12.2021р. виявлено наступні невідповідності інформації, внесеної для надання преференційної ставки мита, а саме: графа 9 не заповнена взагалі, що є порушенням cm. 16 Додатку І та Додаток ІІІа до Регіональної конвенції про пан-євро- середземноморські преференційні правила походження та графа 8 заповнена з порушенням частини 2 cm. 16 Додатку І та частини 2 примітки до Додатку ІІІа до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (в частині відсутності горизонтальної лінії, яка унеможливлює дописування у 8 графі...". Картку відмови позивач не оскаржував.

У зв`язку з недоліками сертифіката з перевезення товару EUR.1 № А 1205639, ТОВ "ТерраТарса Україна" отримало повторно сертифікат з перевезення товару EUR.1 № А 1205908.

З метою випуску товару, 08.02.2022 ТОВ "ТерраТарса Україна" подало митну декларацію типу ІМ 40 АА UA508020/2022/000363 з первинними документами, які вже подавались разом з митною декларацією 000350, а для застосування преференційної ставки ввізного мита також виданий повторно сертифікат з перевезення товару EUR.1 № А 1205908.

За результатами розгляду митної декларації 000363 відповідачем було вдруге відмовлено в митному оформленні випуску товарів, про що митним органом оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010.

Причиною такої відмови митний орган визначив наступне: "Під час здійснення митного оформлення подання митної декларації, в сертифікаті EUR.1 № А 1205908 від 22.12.2021р. виявлено наступні невідповідності інформації, внесеної для надання преференційної ставки мита, а саме: Невиконання вимог статті 16 Доповнення І та Додатку III (а) до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. Сертифікат заповнено з порушенням вимог статті 16 Доповнення І та Додатку III (а) , в частині заповнення графи 11 сертифіката з перевезення товару EUR.1...". '

Позивач вважає, що зазначене рішення у формі картки відмови про коригування є протиправним та підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

відповідно до Закону України "Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан - євро - середземноморські преференційні правила походження" від 08.11.2017 року № 2187 - VIII, Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан - євро - середземноморські преференційні правила походження" (далі - Конвенція). Конвенція набрала чинності для України 13.12.2017 року.

Стороною Конвенції є зокрема Європейський Союз, до складу якого в свою чергу входять Грецька Республіка та Французька Республіка, резиденти яких (постачальник та вантажовідправник) приймали участь в укладенні та виконанні контракту, стосовно виконання митної процедури за яким виник даний спір.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Протоколу І "щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію, з метою імплементації Угоди застосовуються зокрема положення Доповнення І до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається зокрема з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частини третьої цієї статті МК України, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України. Викладене повністю узгоджується із приписами згаданої вище частини першої статті 281 МК України.

З наведеного вбачається, що до спірних правовідносин маються застосовувати положення Угоди про асоціацію та Конвенції, норми яких мають пріоритет над нормами національного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 15 Доповнення І до Конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію Угоди про асоціацію за умови подання документів, що підтверджують походження, зокрема сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Згідно пункту 1 статті 16 Доповнення І до Конвенції сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами Договірної сторони - експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Відповідно до пункту 9 цієї статті Доповнення І до Конвенції, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Згідно пункту 1 статті 17 Доповнення І до Конвенції, не беручи до уваги положення пункту 9 статті 16 цього Доповнення, сертифікат з перевезення товару EUR.1 може у виняткових випадках бути виданий після експортування товарів, яких він стосується, якщо митним органам було доведено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 був виданий, але не прийнятий під час імпортування з технічних причин.

Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом рішення у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010. За змістом вказаної картки відмови підставою її прийняття стало подання позивачем неналежно оформленого сертифікату з перевезення товару, в якому виявлено розбіжності у графі 11, дата видачі сертифікату заповнено від руки "22.12.2021", а на відбитку печатки митного органу країни експорту зазначено дату "21.12.2021".

Додатком ІІІ а Доповнення І до Конвенції встановлені вимоги до форми та змісту сертифіката з перевезення товару EUR.1, зокрема до форми та змісту його графи 11. Згідно з цими вимогами дата видачі відповідного сертифіката вказується в графі 11 після місця його видачі та засвідчується підписом представника митного органу країни експорту товару. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 № А 1205908 вказаним вимогам відповідає повністю. Графа 11 сертифікату містить дату його видачі - 22.12.2021 , яка вказана в спеціально відведеній для цього локації, зазначена після місця його видачі та засвідчена підписом представника митного органу країни експорту товару. При цьому дата, яка вказана на відбитку печатки митного органу країни експорту товару (21.12.2021 року) не має ніякого відношення до дати видачі сертифікату з перевезення товару EUR.1, оскільки є не датою його видачі, а є датою проставлення відбитку печатки митного органу країни експорту товару на відповідному сертифікаті.

Сертифікат EUR.1 № А 1205908 не містить ані стирань або слів, написаних поверх інших, ані будь - яких змін, внесених особами, які заповнили та видали цей сертифікат, що виключає необхідність його виправлення, всі графи сертифікату заповнені.

Отже, суд погоджується з доводами позивача про те, що розбіжність дати видачи сертифікату та дати відбитку печатки митного органу мають характер очевидної формальної помилки представника митного органу країни експорту товару і не є беззаперечним доказом визнання в цілому сертифікату недійсним або недостовірним, непридатним для підтвердження походження товарів для цілей застосування преференцій.

Відповідно до статті 29 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, "виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження та документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє ірsо fасtо нікчемності такого підтвердження походження, якщо належним чином встановлено, що цей документ відповідає представленим товарам. Очевидні формальні помилки у підтвердженні походження, такі як друкарська помилка, не є причиною для відхилення такого документа, якщо ці помилки не викликають сумнівів в правильності відомостей, наведених у документі".

Відповідно до частини дев`ятої статті 43 МК України додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару. Разом з митною декларацією типу ІМ 40 АА UA508020/2022/000363 від 08.02.2022 року Херсонській митниці були подані копії товарної накладної, пакувального листа, сертифіката якості та митної декларації країни експорту товару.

Відповідно до пункту 1 статті 32 Доповнення І до Конвенції подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони - імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Зазначені положення Доповнення І до Конвенції узгоджуються з вимогами частини першої статті 45 МК України, відповідно до якої у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Порядок проведення перевірки підтвердження походження унормовано наказом Державної митної служби України № 1050 від 13.09.2010 року, здійснення якої митним органом при наявності сумнівів в достовірності сертифіката з перевезення товару EUR.1 № А 1205908 було обов`язковим (п.3). Обов`язковим є проведення такої перевірки і відповідно до статті 33 Протоколу 1 "Щодо визначення концепції "Товарів, що походять з певної країни" і методів адміністративного співробітництва" до Угоди про асоціацію між Україною, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, яка ратифікована Законом України № 1678-VII від 16.09.2014 року "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони" .

Отже, наведені обставини в їх сукупності свідчать, що відповідач при оформленні картки відмови, не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд вважає обгрунтованими посилання позивача на постанову Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 815/2656/17, якою суд констатував, що достатніми підставами для застосування преференційної ставки мита є наявність таких умов у їх сукупності: імпортований в Україну товар повинен мати походження з країн ЄС; обов`язковою є наявність документів, що підтверджують країну походження товару; обов`язковим є пряме транспортування з ЄС в Україну.

Ухвалою від 28.06.2023 суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача відновити преференційну ставку ввізного мита до товарів, випущених згідно митної декларації типу ІМ 40 АА 508020/2022/000446 від 15.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Щодо судових витрат, зокрема, сплаченого судового збору, він підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 248, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТерраТарса Україна».

Визнати протиправною та скасувати оформлену 08.02.2022 Митницею в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA508020/2022/000010.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТерраТарса Україна» () за рахунок бюджетних асигнувань Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (код ЄДРПОУ ВП 43946385) 2481 грн. (дві тисячи чотриста вісімдесят одна гривня) 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення підписаний 18.07.2023.

Суддя В.В.Хом`якова