Справа № 400/3702/23
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 р. № 400/3702/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв, 54020,
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із 90% до 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 06.02.2023р. № 7/1-121/23, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу роботи на посаді судді 32 роки 10 днів та 2роки 10 днів строкової військової служби, тобто за повних 34 роки, виходячи з 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 13.06.2023р. суд відкрив провадження за вказаним вище позоовм за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.263 КАС України.

Позивач в обгрунтування позову вказав, що з серпня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та торимує довічне грошове утримання судду у відставці у розмірі 74 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010р. № 2453-XI. При призначенні пенсії позивачу відповідачем було зараховано до стажу судді у відставці повних 34 роки суддівського стажу. Виконуючи рішення суду у справі № 400/3277/21 відповідачемзменшено відсотковк значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповіднй посаді. З такими діями відповідача ОСОБА_1 не погодився, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач відзиву станом на час розгляду справи до суду не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином, оскільки є зареєстрованим в підсистемі "Електронний суд".

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Частиною 6 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 з 11.08.1986 року згідно наказу Миколаївського обласного управління юстиції №61-п від 11.08.1986р., працював на посаді народного судді Кривоозерського народного суду Миколаївської області.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя України від 09.08.2018р. № 2558/0/15-18 позивача відраховано зі штату Кривоозерського районного суду Миколаївської області з посади судду у звязку з виходом у відставку відповідно до п.4 ч.5 ст.126 Конституції України п.4 ч.1 ст.24, ст.112, ст.116, ст.143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та наказу №41-ос від 20.08.2018р.

Судом встановлено, що позивачу з серпня місяця 2018 року призначено, окірм посадового окладу працюючого судді, також довічне грошове утримання судді у відставці, де відповідачем в страховий стаж було зараховано 2 роки строковї військоовї служби.

Станом на час звільнення позивача у відставку з посади судді, до цого стажу роботи на посаді судді було враховано 32 роки 10 днів часу роботи на посаді судду та 2 роки 10 днів строкової військової служби, тобто повних 34 роки 20 днів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2021р. по справі № 400/3277/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Миколаївській області від 19.01.2021 № 7/1-91/21, з урахуванням здійснених виплат.

На виконання такого судового рішення відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .

Проте, при проведенні такого перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем змінено відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання з 90% до 74% суддівської винагороди, що на думку позивача є протиправним.

В листі від 07.03.2023р. відповідач вказав, що довічне грошове утримання позивача визначено з розрахунку 74% суддівської винагороди відповідно до ч.3 ст.142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

В свою чергу, ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ передбачено, що час строкової військової служби зараховується громадянину України до його стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стаду державної служби.

З такими діями відповідача позивач не погоджується, що й стало підставою для звернення його до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України, державні органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Згідно ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією законами України.

Відповідно до запису у трудовій книжці позивача, останній проходив строкову військову службу з 09.11.1971 року по 18.11.1973 року в збройних силах СРСР (запис "1,2 трудової книжки від 21.01.1974.)

Діючий на теперішній час Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII в п. 34 абз. 4 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічну норму містив і Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI (п. 11 Перехідних положень цього закону в редакції станом на момент набрання ним чинності).

Таким чином, стаж роботи судді слід визначати за тим законом, який діяв на час здобуття такого стажу.

Таке правове регулювання є цілком логічним і послідовним - правові норми мають часові межі своєї дії і під час чинності нормативного акту, саме ним визначають права та обов`язки особи, а подальша втрата чинності нормативним актом не призводить до "автоматичної" відміни або втрати тих гарантій, які особа набула за час його дії. Протилежний підхід суперечить принципам соціальної і правової держави, які закріплені в ст. 1 Конституції України та створював би правову невизначеність у правовідносинах.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 р. № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 р.), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (діяла одночасно з Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 р. № 2862 і втратила чинність 1 січня 2012 р.), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 10.06.2021р. по справі № 400/3277/21 протиправно не врахував до стажу, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, часу проходження позивачем строкової служби в збройних силах СРСР, який календарно складає 2 роки 10 днів, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Так як в частині стажу, набутого позивачем на посаді судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області (32 роки 10 днів) спору між сторонами не існує, і з урахуванням висновку суду в цій справі про необхідність включення до суддівського стажу позивача строкової служби в збройних силах СРСР (2 роки 10днів)загальний суддівський стаж ОСОБА_1 складає 34 роки 20 днів і саме виходячи з цього стажу відповідач повинен розрахувати відсоток при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача.

Як визначено ст. 142 ч. 1-3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ст. 142 ч. 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці розраховується за такою формулою: після виходу у відставку, суддя отримує 50% від суддівської винагороди, яка виплачується працюючому на аналогічній посаді судді. У разі, якщо стаж роботи судді у відставці складає більше 20 років, за кожен повний рік роботи суддею понад цей строк, розмір утримання збільшується на 2% без обмеження максимальним розміром.

За таким розрахунком, виходячи з того, що позивач має повних 34 роки роботи суддею, розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен складати 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 34 роки+ 2% за 14 років).

Для виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90%, на який претендує позивач, необхідний стаж роботи на посаді судді повинен складати 40 років.

На переконання позивача, при визначенні відсоткового розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач повинен був в якості розрахункової величини брати посадовий оклад працюючого на відповідній посаді судді, який за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII визначається в прожитковому мінімумі для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, тоді як у питання відсоткового співвідношення відповідач повинен був застосовувати Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, за нормами якого позивачу, при виході у відставку, і був встановлений відсоток щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Застосувавши відсоток за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, відповідач тим самим незаконно звузив соціальні гарантії позивача.

Суд не погоджується з такими доводами позивача і знаходить їх помилковими з огляду на наступне.

90-відсотковий розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, але даний закон до спірних правовідносин застосувати неможливо, так як на теперішній час розмір суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регулюються виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII.

Діючим законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та її розрахункова величина, а також встановлений інший розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, так і Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII гарантують право судді у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, але така гарантія не позбавляє законодавця права змінити порядок обрахунку суддівської винагороди та, як наслідок, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та/або їх окремі елементи.

Формули обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставки передбачені Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, є різними і по суті встановлюють два різних самостійних правових режими виплати такого утримання.

Так, особа може обрати спосіб обрахунку належної йому виплати в одному з правових режимів: або залишитися в розмірі передбаченому Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 р. № 2453-VI, або перейти в інший правовий режим за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII.

В той же час, жодна норма обох цих законів не надає особі право на власний розсуд виокремлювати складові та елементи з кожного з наведених вище правових режимів.

Внаслідок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача за правилами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 р. № 1402-VIII, загальний розмір належної йому виплати не зменшився, а збільшився, а тому неможливо стверджувати, що новий закон в порівнянні зі старим погіршує його становище та порушує соціальні гарантії.

За приписами ст. 242 ч. 5 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 р. у справі № 580/585/21, при розгляді аналогічного спору висловлена така правова позиція:

"Розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90%) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом №1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).

Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.

Суд зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 74% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а також в частині зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановивши щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, задоволенню не підлягають.

Тому для належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж в загальній кількості 32 роки 10 днів та 2 роки 10 днів строкової військової служби при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утриманням судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 06.02.2023р. № 7/1-121/23 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу стаж роботи на посаді судді 32 роки 10 днів та 2роки 10 днів строкової військової служби, та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утриманням судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 06.02.2023р. № 7/1-121/23, за повних 34 роки, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідач не довів правомірності спірного рішення та дій.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв, 54020, ) задовольнити частково

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж в загальній кількості 32 роки 10 днів та 2 роки 10 днів строкової військової служби при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утриманням судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 06.02.2023р. № 7/1-121/23.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді стаж в загальній кількості 32 роки 10 днів та 2 роки 10 днів строкової військової служби, та здійснити перерахунок й виплату щомісячного довічного грошового утриманням судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 06.02.2023р. № 7/1-121/23, за повних 34 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1073,60грн., сплачений квитанцією від 25.05.2023р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов