Справа № 500/3518/22
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3518/22

20 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2022 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у якій вона, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.11.2022, просить визнати протиправними дій щодо незарахування до спеціального страхового стажу періодів роботи на посаді середнього медичного лаборанта з 01.07.1992 по 02.01.1996 та періоду навчання в медичному училищі з 01.09.1974 по 01.07.1977, а також дії щодо невиплати грошової допомоги у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій та зобов`язання вчинити дії, а саме: зарахувати до спеціального страхового стажу періодів роботи на посаді середнього медичного лаборанта з 01.07.1992 по 02.01.1996 та періоду навчання в медичному училищі з 01.09.1974 по 01.07.1977, а також виплатити грошову допомогу у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій.

Ухвалою суду від 06.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників та призначено розгляд справи на 07.11.2022.

Ухвалою суду від 07.11.2022 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової допомоги у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій та зобов`язання виплатити грошову допомогу у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви в цій частині.

Від позивача 23.11.2022 на адресу суду поступила заява про поновлення строку звернення до суду, а тому ухвалою суду від 23.11.2022 справу призначено до розгляду в судовому засіданні 21.12.2022.

Позивач в судове засідання 21.12.2022 не з`явилася, а тому розгляд справи відкладений на 18.01.2023.

В судове засідання 18.01.2023 сторони не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 18.01.2023 позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової допомоги у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій та зобов`язання виплатити грошову допомогу у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій, залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 18.01.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій щодо незарахування до спеціального страхового стажу періодів роботи на посаді середнього медичного лаборанта з 01.07.1992 по 02.01.1996 та періоду навчання в медичному училищі з 01.09.1974 по 01.07.1977 та зобов`язання вчинити дії, а саме: зарахувати до спеціального страхового стажу періодів роботи на посаді середнього медичного лаборанта з 01.07.1992 по 02.01.1996 та періоду навчання в медичному училищі з 01.09.1974 по 01.07.1977 .

Оскільки, позивачка уже зверталася до суду з тими ж самими позовними вимогами, тільки з іншим формулюванням, питання зарахування спірних періодів до спеціального стажу, в межах даного адміністративного позову, судом не досліджується.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 18.05.2023 скасував ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 по справі №500/3518/22 про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошової допомоги у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій та зобов`язання виплатити грошову допомогу грошову допомогу у розмірі десяти неоподаткованих місячних пенсій та передав справу на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 04.07.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №500/3518/22 та призначено справу до судового розгляду на 20.07.2023.

18.07.2023 представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти заявлених вимог заперечує в повному обсязі.

Позивач, у заяві від 20.07.2023, просила розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Позовні вимоги просить задоволити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 серпня 2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області з приводу виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як особа, яка має медичний стаж не менше 30 років відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте отримала відповідь, що період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього мед лаборанта потребує уточнення, а саме, що ця посада відноситься до посад середнього медичного персоналу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №500/1371/22 зобов`язано Головне управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього мед лаборанта; період навчання в медичному училищі з 01.09.1974-01.07.1977., відповідно до ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". Однак, органи Пенсійного фонду відмовляються виплачувати позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зсилаючись на відсутність необхідного спеціального стажу.

У відзиві по позовну заяву відповідач зазначає, що виплата грошової допомоги проводиться органами Пенсійного фонду України одноразово в розмірі 10 місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, призначеної до виплати. А періоди, зазначені позивачкою з 01.07.1992 по 02.01.1996 та з 01.09.1974 по 01.07.1977 уже зараховані до її стажу. В задоволенні позовних вимог просять відмовити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Як встановлено матеріалами справи, позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV).

3 19 травня 2017 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 серпня 2020 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшла заява позивача, у якій вона просила виплатити 10 місячних пенсій.

В подальшому, Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №500/1371/22 зобов`язано Головне управління ПФУ в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : період роботи з 01.07.1992 по 02.01.1996 на посаді середнього мед лаборанта; період навчання в медичному училищі з 01.09.1974-01.07.1977., відповідно до ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Після набрання даним рішенням законної сили (07.07.2022) позивач знову звернулась до органу ПФУ із заявою про виплату 10 місячних пенсій.

Листом від 08.08.2022 відповідач вкотре відмовив позивачці у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зсилаючись на відсутність необхідного спеціального стажу та мотивуючи це тим, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №500/1371/22 зараховано загальний стаж роботи позивачки (який і так уже зарахований органом ПФУ), а не спеціальний стаж, що дає право на вищезазначену виплату.

Не погоджуючись з такою позицією відповідачка позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191.

Відповідно до п.1 Порядку цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п.2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені:

переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років";

переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення".

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

За приписами пункту 6 Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058, станом на день її призначення.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій також висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року по справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеного Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "є" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

ЄСПЛ у п.52,56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.

На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Вищенаведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17.

Суд вважає, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №500/1371/22 (сторінка 7-8 повного тексту рішення суду), встановлено: "Отже, слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не надало жодного доказу, який би спростовував факт роботи ОСОБА_1 саме середнього мед лаборанта та період навчання в медичному училищі з 01.09.1974р. - 01.07.77р. (2,5роки), відповідно ст. 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» , що підлягає до зарахування до спеціального стажу.

Таким чином, суд вважає, що спеціальний стаж позивача становить понад 35 років, що дає їй право на отримання грошової допомоги на підставі п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058."

Тобто судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено, що позивачка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювала у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більш ніж 30 років на таких посадах.

А відповідно до ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили.

Вищенаведене свідчить про те, що Головне управління ПФУ з метою невиплати позивачці допомоги на яку вона має право, допускали свавільне трактування рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №500/1371/22.

Крім того, суд зазначає, що за приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Отже, в даній нормі йдеться про те, що обов`язковою умовою для отримання грошової допомоги є те, що особа, яка на день досягнення пенсійного віку, до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком.

Отже, як встановлено судом, позивачка на день досягнення пенсійного віку не отримувала будь-яку іншу пенсію, проте відповідач при призначенні їй пенсії за віком - 19.06.2017 протиправно не виплатив їй одноразової допомоги у розмірі десяти пенсій, а тому позивачка звернулась до відповідача із заявою про таку виплату.

Отже, в силу приписів п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, які полягають у відмові у призначенні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протипраними.

З урахуванням викладеного, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення "Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову повністю.

Згідно із статтею 139 частини першої КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 992 грн. 40 коп., сплачені згідно квитанції, підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 20 липня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

Головуючий суддя Осташ А.В.