Справа № 520/11552/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 липня 2023 р. № 520/11552/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 провести перерахунок і виплату пенсії в розмірі 55%, згідно із п. а ст.13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області, провести ОСОБА_1 , перерахунок і виплату пенсії розмірі 55%, згідно із п. а ст. 13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Проходив службу в Комінтернівському РВ ХМУ в Харківській області до 18.12.2005, звільнився в запас Збройних Сил України за ст. 64 п. "б" (через хворобу). Пенсія позивачу призначена із розрахунку 50 % грошового забезпечення при вислузі 20 років. Позивач вважає, що у нього виникло право на перерахунок і виплату пенсії розмірі 55%, згідно із п. а ст. 13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у поданому відзиві на позов зазначило, що відмовлено у перерахунку пенсії виходячи з 55 % розміру грошового забезпечення, оскільки позивача звільнено не у відставку а в запас за станом здоров`я, тому відсутні підстави для такого перерахунку з врахуванням додатково 5% грошового забезпечення до основного розміру пенсії.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 проходив службу в Комінтернівському РВ ХМУ в Харківській області.

Згідно Витягу з наказу управління МВС України в Харківській області від 19.12.2005 №371 о/с (по особовому складу) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено в запас Збройних Сил України за ст. 64 п. "Б" (через хворобу) майора міліції ОСОБА_1 (М-003015), старшого оперуповноваженого групи КМСН МВМ, Комінтернівського РВ ХМУ з 19.12.2005. Вислуга років у пільговому обчисленні складає 20 років 02 місяці 26 днів.

З 19.12.2005 позивач перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, за пенсійною справою (МВС) від 01.01.2007.

Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у розмірі 50% від суми грошового забезпечення (вислуга - 20 років).

Згідно копії свідоцтва про хворобу № 258 від 03.11.2005, виданого військово - лікарською комісією госпіталю УМВС України в Харківській області, захворювання, ОСОБА_1 , так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Як підтверджено матеріалами справи, 27.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок пенсії у розмірі 55 % грошового забезпечення на підставі свідоцтва про хворобу № 258 від 03.11.2005, виданого військово - лікарською комісією госпіталю УМВС України в Харківській області.

Проте, листом Головного управління Пенсійного Фонду України у Харківській області від 21.04.2023 № 10420-10492/М-02/8-2000/23 позивачу було у перерахунку пенсії, виходячи з 55 % розміру грошового забезпечення у зв`язку із відсутністю підстав. Посилаючись на ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в якій зазначено, що особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії призначаються в нормі: за вислугу 20 років - 50 %, а звільненим у відставку за віком) за станом здоров`я - 55 % відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення, пенсійний орган вказав, що за матеріалами пенсійної справи 19.12.2005 позивача звільнено по статті 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас, а не у відставку через хворобу.

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 pоку № 2262-XII (у редакції від 31.03.2005 у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) (далі - Закон № 2262-XII), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно зі ст. 10 Закону № 2262-XII, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення..

Так, згідно ч.1 ст. 43 вказаного Закон.у № 2262-XII, пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що його одержували військовослужбовці до призову на військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається у порядку, встановленому Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільнені зі служби за станом здоров`я пенсія призначається, виходячи із 55 процентів сум грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивача звільнено зі служби за станом здоров`я (через хворобу) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено в запас Збройних Сил України за ст. 64 п. "Б" на підставі наказу управління МВС України в Харківській області від 19.12.2005 № 371 о/с (по особовому складу).

При цьому, пенсія позивача була призначена з 2005 році, виходячи із вислуги років, але без урахування факту звільнення у відставку за станом здоров`я, незважаючи на те, що всі документи, що стосуються підстав звільнення направлялися відповідачу із поданням про призначення пенсії, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

З протоколу Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 01.01.2007 пенсія позивачу призначена у 2005 році, виходячи із 50 % грошового забезпечення.

Відповідач також підтверджує, що пенсія позивачу призначена згідно п. «а» ст. 13 Закону № 2262-XII, але основний розмір взято 50% суми грошового забезпечення. Таким чином, пенсія позивача була призначена, виходячи із вислуги років (20 років), але без урахування звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, що є порушенням п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки таким особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільнені зі служби за станом здоров`я пенсія призначається, виходячи із основного розміру 55% сум грошового забезпечення.

У той же час, відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач зазначив, що оскільки позивач звільнений через хворобу у запас, а не звільнений у відставку через хворобу, він не має права на вказану доплату.

Суд не погоджується з вказаною позицією пенсійного органу, оскільки Законом №2262-XII чітко передбачені підстави звільнення військовослужбовців і такого визначення як звільнення у відставку за станом здоров`я вказаний Закон не містить.

У той час, Законом № 2262-XII передбачено звільнення військовослужбовця за станом здоров`я, тому позиція відповідача щодо незастосування вказаної норми до позивача є хибним тлумаченням норм чинного законодавства.

Оскільки, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ "за хворобою", позивач згідно пункту "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на пенсію у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Доказів на спростування вказаного представником відповідача до суду не надано.

З приводу вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії розмірі 55%, згідно із п. а ст. 13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що у цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФ України. Ненарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФ України, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт ненарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

У даному випадку, порушення відповідачем є триваючим. На звернення позивача відповідач не виправив помилки при визначенні відсотку, який позивач повинен отримувати, враховуючи звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я, позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсії в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови позивачу провести перерахунок і виплату пенсії в розмірі 55%, згідно із п. а ст.13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та зобов`язання провести позивачу, перерахунок і виплату пенсії розмірі 55%, згідно із п. а ст. 13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

При вирішені даного спору застосуванню підлягають положення статті 58 Конституції України, за змістом якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі статтею 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно статей 21, 22 Основного Закону України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 від 22.05.2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Враховуючи визначене у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема пенсіонерів, які отримують пенсію Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Пенсія є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Так, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, необхідно зазначити, що частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с. 21, п. 31). Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стретч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, отримуючи пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мав законні сподівання на призначення пенсії в розмірі, який визначений законодавством без будь-яких обмежень.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги ж такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("МАLTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" №71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду (ст. 382 КАС України), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 провести перерахунок і виплату пенсії в розмірі 55%, згідно із п. а ст.13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), перерахунок і виплату пенсії розмірі 55%, згідно із п. а ст. 13; 43; 51; 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова