Справа № 580/1581/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року справа № 580/1581/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Паламаря П.Г.,

за участю: секретаря Трегулова Б.Л.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача - Василенка С.І.(за ордером),

представника відповідача - Красюк О.В. (за посадою),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Василенко С.І. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, 117), Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (20202, м. Звенигородка, вул. Благовісна, 50) в якому позивач просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 07.09.2022 №0164 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ;

-визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 30.09.2022 №9312 про скасування посвідки на постійне місце проживання, виданої громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ;

-поновити дію посвідки на постійне місце проживання в Україні від 23.07.2021 № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ;

-скасувати анулювання відмітки про видачу посвідки на постійне проживання в Україні в паспортному документі громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , з вилученням відомостей про скасування відмітки із електронних баз;

-зобов`язати відповідачів повідомити відповідному органу за місцем реєстрації іноземця щодо необхідності відновлення реєстрації місця проживання вказаної особи на підставі пп. 4 п. 22 Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 №265;

-зобов`язати відповідачів направити до територіальних органів ДМС України та Адміністрацію державної прикордонної служби інформацію про протиправність і скасування рішення від 07.09.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 та поновлення дії посвідки на постійне проживання від 23.07.2021 № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1

07.03.2023 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

27.04.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження.

04.07.2023 поновлено провадження у справі зупиненого на підставі ухвали від 29.05.2023.

04.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останній не вчиняв жодних протиправних дій на території України або на території інших держав з метою створення загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також жодним чином не порушував прав і законних інтересів громадян України та законних підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну задля охорони здоров`я громадян України у відповідача не було. Звернув увагу, що подання Служби безпеки України не містить конкретних даних про протиправну поведінку позивача на території України, а відповідач не здійснив перевірку вказаних у поданні фактів. За наведених обставин вважає, що відповідачем не виконано вимоги пункту 23 Порядку № 1983 та прийнято протиправно рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну без законних на те підстав, за відсутності будь-якої додаткової інформації, яка б свідчила про наявність підстав, передбачених підпунктами 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію". Також вказав, що відповідачем при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну порушено право позивача та позбавлено останнього права на ефективний засіб юридичного захисту в частині надання пояснень стосовно порушеного питання про скасування дозволу на імміграцію.

В судовому засіданні позивач, а також його представник позовні вимоги підтримав повністю.

Представник управління Державної міграційної служби України в Черкаській області до суду надав відзив на позовну заяву, за змістом якого останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказано, що відповідно до інформації, зазначеної у поданні Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київської області, позивач під час перебування на території України вчиняє дії, які створюють загрозу безпеці нашої держави, а у відповідача відсутні обгрунтовані сумніви у недостовірності фактів вказаних компетентним органом та наявності підстав для проведення перевірки. За наведених обставин, відповідач вважає, що дії позивача на території України несуть загрозу здоров`ю, порушують права і законні інтереси громадян України. На підставі викладеного вважає, що оскаржувані рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

В судовому засіданні представник управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в судовому засіданні заперечення зазначене у відзиві підтримав повністю.

Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області до суду подало письмові пояснення, згідно яких останнє підтверджує достовірність даних зазначених у поданні щодо загрози безпеці України з боку позивача та враховано факт пред`явлення обвинувачення у вчиненні злочинів, зокрема використання завідомо підробленого службового посвідчення співробітника СБУ. Документи в підтвердження подання не можуть бути надані в наслідок їх знищення у зв`язку зі збройною агресією рф.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі результатів здійснених перевірок, у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у задоволенні клопотання та відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", висновком Звенигородського РВ УДМС України від 09.07.2021 вирішено прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину Республіки Молдови ОСОБА_1 .

09.07.2021 позивачеві видано дозвіл на імміграцію в Україну №4396.

26.07.2021 громадянина Республіки Молдови ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 .

04.07.2022 на адресу управління Державної міграційної служби в Черкаській області надійшов лист (подання) Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 28.06.2022 №51/1/2-1787 «Про скасування дозволу на імміграцію громадянину Молдови ОСОБА_1 », у якому повідомлено, що в ході проведення контррозвідувальних заходів отримано інформацію стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який під час перебування на території України вчиняє дії, які створюють загрозу безпеці нашої держави, зокрема: підтримка російської збройної агресії, використання міжнародної гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням та прийняття участі в заходах пропагандистського характеру щодо бездіяльності державної влади в умовах війни. З метою забезпечення національної безпеки України, захисту громадського порядку та правоохоронних інтересів громадян, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», підпунктом 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» від 25.04.2018 № 321, просимо розглянути питання щодо скасування громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

Суд звернув увагу, що жодних доданих матеріалів подання не містило.

07.09.2022 начальником УДМС України у Черкаській області затверджено висновок про скасування громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, яким вирішено скасувати рішення Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 18.06.2020 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ; скасовано, визнано недійсною на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 23.07.2021.

Висновком встановлено про відсутність необхідності запрошувати іммігранта для надання пояснень, оскільки інформація викладена в поданні Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

07.09.2022 Звенигородським відділом управління Державної міграційної служби України в Черкаській області прийнято рішення №0164 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 .

30.09.2022 управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області прийнято рішення №9312 про скасування посвідки на постійне проживання, виданої громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що Голосіївським районним судом м. Києва у справі №752/2732/22 розглядається у підготовчому провадженні, кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за №0000088 від 17.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_1 .

Також, до суду Головним управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області надано лист начальника управління контррозвідки, в якому вказано, що наявні оперативні матеріали свідчили, що іноземець використовуючи акаунт соціальної мережі (https://vk.com/codyrunnels) поширював матеріали в підтримку окупаційних військ щодо захоплення ними територій України, низький рівень військового забезпечення Збройних сил України та в особистих переписках наголошував про бездіяльність та необхідність зміни легітимної влади в Україні, із подальшим підпорядкуванням керівництву рф. У зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, оперативні документальні матеріали, які слугували підставою для підготовку подання знищені у встановленому порядку, через що надати їхні копії не вбачається за можливе. Зазначено, що згідно кримінального провадження №0000088, задокументовано незаконну діяльність учасників злочинного угруповання (до якої входив ОСОБА_1 ), які шляхом самовільного присвоєння собі владних повноважень та звання службової особи (в т. ч. демонстрації «табельної» вогнепальної зброї), шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами іноземця (потерпілого) за вирішення майнових питань, а також налагодили схему з незаконної легалізації іноземців на території України шляхом підробки посвідок на тимчасове/постійне проживання на території України. В ході проведення обшуків за місцем проживання ОСОБА_1 виявлено та вилучено: посвідчення співробітника Служби безпеки України, а саме - підрозділу ГУ «К» з даними ОСОБА_5 , а фотокарткою ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За визначенням статті 1 Закону України від 07.06.2001 №2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон N 2491-III): імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для видачі позивачеві дозволу на імміграцію України був пункт 1 частини третьої статті 4 Закону N 2491-III, оскільки його донька є громадянкою України.

Статтею 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Частинами першою-четвертою статті 13 Закону №2491-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до пунктів 21-23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

З аналізу наведених норм вбачається, що подання органу, що ініціює питання скасування дозволу, має містити підстави для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Зі змісту листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 28.06.2022 №51/1/2-1787 «Про скасування дозволу на імміграцію громадянину Молдови ОСОБА_1 » вбачається, що останній містить посилання на пункти 3 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та виклад обставин, які, на думку останнього, свідчать про наявність підстав для скасування дозволу на імміграцію.

У свою чергу, з аналізу положень пунктів 21-23 Порядку №1983 вбачається чіткий алгоритм дій відповідача для прийняття відповідного рішення за результатами розгляду подання органу, що ініціює питання про скасування дозволу на імміграцію, а саме:

-всебічне вивчення у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію;

-запитування у разі потреби додаткової інформації в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб;

-запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання;

-прийняття відповідного рішення.

Суд звертає увагу, що мотивація висновку перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , затвердженого 07.08.2022 відповідачем, повністю дублює зміст листа Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області що, у свою чергу, саме по собі свідчить про необ`єктивність такого висновку з урахуванням посилання на відсутність необхідності запрошувати іммігранта для надання пояснень, оскільки інформація викладена в поданні Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну.

Також, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів вжиття відповідачем заходів щодо витребування документів у ініціатора подання, на яких ґрунтуються доводи та висновки останнього.

Крім того, відповідачем в порушення наведених норм не було запрошено позивача для надання пояснень.

Встановлені обставини свідчать про формальний підхід відповідача під час розгляду подання.

В свою чергу, Головним управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області на виконання ухвали суду про витребовування доказів не надано належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для виготовлення подання про скасування дозволу на іміграцію громадянину Молдови ОСОБА_1 посилаючись на їх знищення.

Відповідно до частин першої та другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд також враховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказав, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких документів Головним управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області зроблено висновок про наявність підстав для скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну.

На переконання суду надані відповідачами та третьою особою документи не є доказами, які підтверджують, що позивач на момент прийняття оскаржуваного рішення займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Поряд з цим, обвинувальний вирок Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/2732/22 в кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000088 від 17.06.2021 відсутній.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку в Україні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скасування позивачеві дозволу на імміграцію в Україну здійснено за відсутності підстав, визначених статтею 12 Закону №2491-III, що є правовою підставою для визнання протиправним та скасування рішення Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 07.09.2022 №0164 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 .

У постанові від 04 вересня 2020 року у справі №120/1859/19-а, від 10 червня 2022 року у справі №640/13572/20 Верховний Суд вказав, що відповідно до пункту 23 Порядку №1983, територіальні органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізують свої повноваження шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання. Отже, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. В даних рішеннях зазначено, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

Згідно з підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Враховуючи, що судом встановлено протиправність рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, суд дійшов висновку, що вимога про скасування рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 30.09.2022 №9312 про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , є похідною та підлягає задоволенню.

Однак, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині дій відповідача пов`язаних з вилученням відомостей про скасування відмітки із електронних баз, відновлення реєстрації місця проживання вказаної особи, направлення інформації про протиправність і скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

На переконання суду, оскаржувані дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, та враховуючи, що відповідач має законодавчо визначене право на прийняття оскаржуваних рішень, такі дії не можуть вважатись протиправними.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати зі сплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370, 378 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Звенигородського відділу управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 07.09.2022 №0164.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 30.09.2022 №9312.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 600 (шістсот) грн. 00 коп.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2023