Справа № 300/2997/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2023 р. справа № 300/2997/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок і виплату підвищення до пенсії починаючи з 04.04.2023, та зобов`язання здійснити з 04.04.2023 перерахунок стажу роботи, за час перебування у засланні з 01.05.1950 по 31.12.1956.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно, в порушення вимог чинного законодавства, відмовив ОСОБА_1 :
- у здійсненні перерахунку та виплати підвищення до пенсії з 04.04.2023 згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком;
- у проведенні перерахунку стажу роботи позивача за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 04.04.2023 по 31.12.1956 на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років".
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
02.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області подало до суду відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши позовну заяву в порядку визначеному ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, відзив на позов, судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. На підставі посвідчення реабілітованого серії Фв № 0140 від 05.12.2005 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». До основного розміру пенсії позивачу доплачується, зокрема, надбавка у розмірі 43,52 грн. як члену сім`ї реабілітованих на підставі постанови КМУ № 654 від 16.07.2008.
З народження прізвище позивача « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача.
Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 14.08.1992 року, ОСОБА_3 , 1910 р.н.. ОСОБА_4 , 1931 р.н., ОСОБА_5 1890 р.н. та з ними неповнолітня ОСОБА_6 , 1935 р.н. в квітні 1950 року виселені з селища Тисмениця на спецпоселення в Томську область з конфіскацією майна.
ОСОБА_7 на спецпоселенні померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З спецпоселення звільнені: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вересні 1956 року; ОСОБА_9 - в січні 1957 року.
04.04.2023 року позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з врахуванням надбавки 25% від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі та зарахування в трикратному розмірі до стажу роботи періоду перебування на спецпоселенні.
Листом від 28.04.2023 за № 3447-3098/П-02/8-0900/23 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для здійснення такого перерахунку, оскільки позивачу до пенсії за віком виплачується надбавка в розмірі у розмірі 43,52 гривень, як члену сім`ї реабілітованих осіб на підставі постанови Кабінету міністрів України № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення».
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку та виплати підвищення до пенсії згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону №1788-XII), в розмір 50 % мінімальної пенсії за віком та у проведенні перерахунку стажу роботи позивача за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, у відповідності до статті 58 Закону №1788-XII як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 01.05.1950 по 31.12.1956 на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років", звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.
Статтею 1 Закону №962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Статтями 3, 4 Закону №962-XII, у редакції до 05.05.2018, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Згідно із частиною 1 статті 6 Закону №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 внесено ряд суттєвих змін до Закону №962-ХІІ, а також викладено в новій редакції, зокрема, назву закону " Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ.
Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги, передбачені Законом №962-ХІІ.
Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина 1 статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.
Відповідно до статті 6 Закону № 962-XII реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 962-XII, про що свідчить "посвідчення реабілітованого" серії Фв № 0140 від 05.12.2005.
Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Пунктом 6 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Водночас, нормами підпункту 2 пункту 4 Постанови №654 установлено, що з 1 вересня 2008 року громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.
Стаття 8 Конституції України гарантує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.
Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону №1788-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підпункту 2 пункту 4 Постанови №654, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.
Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постановах від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, від 16.01.2020 у справі №446/1535/16-а, від 24.10.2019 у справі №446/1526/16-а, від 02.10.2019 у справі №446/1542/16-а.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Згідно довідки Управління внутрішніх справ Івано-Франківської області від 14.08.1992 року ОСОБА_1 разом із матір`ю та іншими членами сім`ї, виселена на спецпоселення 01.05.1950 року з конфіскацією майна. На підставі статті 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" позивач реабілітований з поновленням в усіх громадянських правах та поверненням конфіскованого майна або його вартості.
Отже, ОСОБА_1 є репресованою особою, яку реабілітовано, що надає йому право на підвищення призначеної пенсії відповідно до вимог пункту "г" частини 1 статті 77 Закону №1788-XII. Наявність такого права гарантується статтею 46 Конституції України.
При цьому суд зауважує, що позивача було визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не визнано членом сім`ї реабілітованої особи.
Відтак, дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку стажу за час перебування у засланні позивача як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано відповідно до вимог статті 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, є протиправними.
Позивач відповідно до пункту 4 Постанови №654 отримує підвищення до пенсії в сумі 43,52 гривень, що підтверджується листом відповідача від 28.04.2023 за №3447-3098/П-02/8-0900/23, і не заперечується сторонами.
З огляду на викладене, підвищення до пенсії, яке виплачується позивачу в обсягах, визначених Постановою № 654, а саме в розмірі 43,52 гривень, - суперечить Закону №1788-XII, який має вищу юридичну силу та звужує права позивача в частині розміру суми, що підлягає виплаті реабілітованим громадянам.
Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки таку визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи.
Однак в контексті обставин цієї справи судом встановлено, що позивач, звертаючись до органу пенсійного забезпечення із заявою від 04.04.2023 ставила питання про перерахунок пенсії: 1) згідно Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; 2) з врахуванням надбавки саме у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком (як члену сім`ї репресованої особи), а не 50% від мінімальної пенсії за віком (репресованої особи).
Водночас у адміністративному позові, позивач ставить вимогу про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату пенсії згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону №1788-XII, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки не погоджується із надбавкою у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком, члену сім`ї репресовано особи.
У даному в випадку, суд зазначає, що відповідач відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії відповідно до Закону №1788-XII, вказував на відсутність підстав для такого перерахунку саме у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресовано особи. Тобто, відповідач не розглядав звернення позивача про проведення перерахунку пенсії відповідно до Закону №1788-XII в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, оскільки таке не заявлялось останнім.
В контексті вказаного слід зважати на те, що саме на відповідача як на орган пенсійного забезпечення законодавством покладено функції із призначення і виплати як пенсій так і доплат чи підвищень до них.
У спірному випадку позивач не спонукав (не звертався до) відповідача як належного органу, на якого законом покладено відповідні повноваження вирішувати порушені позивачем питання, до вчинення дій/прийняття рішень щодо призначення і виплати пенсії згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону №1788-XII в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком
А отже, встановлені обставини свідчать про відсутність з боку органу пенсійного фонду вчинення дій/прийняття рішень, якими б відмовив позивачу у перерахунку пенсії останнього відповідно до Закону №1788-XII в розмірі саме 50% мінімальної пенсії за віком.
Варто мати на увазі, що суд не може собою і своєю процесуальною діяльністю підміняти інший державний орган чи суб`єкт владних повноважень та виконувати за останнього покладені на нього функції та завдання.
Судова процедура захисту порушеного права полягає у вирішення спору, який виникає між сторонами в ретроспективі, а у досліджуваному випадку такий спір ще не виник, незважаючи на те, що суд констатував відповідне право позивача. Таке право чи його відновлення реалізовується громадянами у встановленому порядку тим органом, на який законом покладено відповідний обов`язок (функції/повноваження), а у випадку протиправної відмови у його виконанні, суд також у встановленому порядку реалізовує свою власну функцію відновлює порушене право, визнаючи протиправною поведінку суб`єкта владних повноважень, яка мала до звернення до суду і зобов`язує останнього вчинити/здійснити те, що він повинен вчинити в силу закону.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
При цьому, предмет спору характеризується як сукупність складових, до яких входить : право громадянина (особи), гарантоване законом; обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо забезпечення реалізації такого права відповідного громадянина; дотримання/не дотримання громадянином відповідної процедури щодо реалізації чи відновлення свого права та виконання/не виконання суб`єктом владних повноважень обов`язку, який є складовою функцій та повноважень, визначених законом.
Відсутність предмету спору чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
З огляду на вказане, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії згідно з пунктом "г" частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, не підлягає до задоволення в межах спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача пропорційну до задоволених позовних вимог частину судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови проведення перерахунку стажу роботи позивача за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 04.04.2023 по 31.12.1956 р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок стажу роботи позивача за час перебування у засланні, як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 04.04.2023 по 31.12.1956 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківськвській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ЄРДПОУ: 20551088, вул. Січових Стрільці, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Шумей М.В.