Справа № 320/15809/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційні скарги Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року (прийнята у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення та припису,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (далі - відповідач-1), КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради (далі - відповідач-2) про визнання протиправними та скасування припису від 12.04.2023р. №3525Д КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради щодо порушень і недоліків у сфері благоустрою, які виявлено при перевірці території міста, а також пунктів №5-17 Переліку, який є додатком до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.04.2023р. №3-25/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста».

Разом з тим, позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд заборонити Дніпровській міській раді в особі Департаменту торгівлі та реклами та Департаменту громадського порядку і цивільного захисту, Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики, КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради, КП «Муніципальна варта» Дніпровської міськради, КП «Дніпроековторресурс» Дніпровської міськради, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг, а також будь-якого іншого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визначеного схемою розташування М1:500, до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду справи по суті.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що в його користуванні знаходиться нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором суборенди від 03.04.2023р. б/н, укладеним між позивачем, як суборендарем, та ОСОБА_2 , як орендарем (підтверджується Договором оренди майна від 18.07.2018р. №2), а також Актом прийому-передачі від 03.04.2023р., який є невід`ємним додатком до наведеного Договору суборенди. Водночас, Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міськради 12.04.2023р. було прийнято припис №3525Д, яким серед іншого, позивачу скеровано усунути наслідки порушення Правил благоустрою території м. Дніпра, шляхом демонтажу власними силами тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_1 . 25.04.2023р. Виконавчим комітетом Дніпровської міськради прийнято рішення №3-25/4, яким вирішено зобов`язати власника тимчасової споруди за вказаною адресою демонтувати цю споруду. Разом з тим, у рішенні вказано, що у випадку невиконання наведеної вище вимоги, тимчасова споруда буде демонтована у примусовому порядку Комунальним підприємством «Дніпровські активи» та Департаментом торгівлі та реклами Дніпровської міськради; Департаменту громадського порядку і цивільного захисту та КП «Муніципальна варта» скеровано забезпечити охорону громадського порядку під час усунення наслідків порушень Правил; тимчасові споруди зберігатимуться протягом 6 місяців з дати проведення демонтажу, а після закінчення терміну зберігання, будуть передані для їх утилізації КП «Дніпроековторресурс»; Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики скеровано проінформувати населення міста через змі про виконання робіт з усунення наслідків порушень Правил.

Позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки за час розгляду справи по суті, демонтаж тимчасових споруд вже буде здійснено та відновлення його прав стане неможливим або потребуватиме значних зусиль та витрат.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №320/15809/23, - задоволено.

Заборонено Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради, Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Дніпроековторресурс» Дніпровської міської ради, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг, а також будь-якого іншого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та визначеного схемою розташування М1:500, до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду адміністративної справи №320/15809/23 по суті.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачами подано апеляційні скарги, в яких останні просять скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Приймаючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суддя суду першої інстанції виходив з того, що під час розгляду цієї справи наявна обґрунтованість посилань позивача на можливе порушення його прав та інтересів спірними роботами з демонтажу його тимчасової споруди, відновлення якої після проведення відповідних робіт може ускладнитись та потребуватиме значних зусиль та витрат.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вихродив того, що: «в межах адміністративної справи позивач оскаржує припис КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради від 12.04.2023р. №3525Д щодо порушень і недоліків у сфері благоустрою, які виявлено при перевірці території міста, а також пунктів №5-17 Переліку, який є додатком до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.04.2023р. №3-25/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста».

В оскаржуваних приписі та рішенні відповідачем-1, зокрема, вирішено вжити заходів із демонтажу тимчасових споруд згідно з переліком, доданим до рішення №3-25/4, у разі не проведення демонтажу суб`єктами господарювання, демонтувати відповідні тимчасові споруди за рахунок міського бюджету з наступним відшкодуванням суб`єктами господарювання видатків на демонтаж, евакуацію та охорону на штрафному майданчику.

В свою чергу, як слідує з позовної заяви, внаслідок демонтажу тимчасова споруда може бути пошкоджена, а через 6 місяців підлягає обов`язковій утилізації.

Примусовий демонтаж тимчасової споруди, її транспортування, тривале зберігання без експлуатації, може негативно вплинути на стан відповідної тимчасової споруди, або навіть призведе до її повного чи часткового руйнування.

Крім того суд враховує, що у разі демонтажу тимчасової споруди, позивач муситиме відшкодувати вартість зберігання та демонтажу останньої, а також у разі задоволення позовних вимог, витратити додаткові зусилля, час та кошти для повернення тимчасової споруди на попереднє місце з приведенням її у належний стан для ведення підприємницької діяльності».

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що ч.1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із змісту вимог ч. 2 ст. 151 КАС України слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Системний аналіз ст. 150 КАС України дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Положеннями ч. 1 ст. 151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Згідно з абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» (далі по тексту - Постанова Пленуму ВАСУ №2 в чинній редакції) в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/916 7/19, від 16 березня 2020року у справі №640/4769/19.

Окрім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Отже, з огляду на приписи вказаних норм законодавства, вбачається, що у випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Так, при розгляді заяви позивача про забезпечення адміністративного позову суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо необхідності вжиття відповідних заходів, адже позивачем не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Також, колегія суддів враховує, що заявником не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 72, 73, 74, 75, 76, 77,78 КАС України на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на припущення щодо неправомірності дій третіх осіб, ймовірність здійснення подальших реєстраційних дій та можливе відчуження корпоративних прав, що може зумовити виникнення інших спорів без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказує, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Відповідно матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі №580/2403/19.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися де : д або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам».

Таким чином, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також, вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №826/16269/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції передчасно погодився із посиланнями та обґрунтуваннями заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову а саме тим, що в його користуванні знаходиться нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором суборенди від 03.04.2023 б/н, укладеним між позивачем, як суборендарем, та ОСОБА_2 , як орендарем (підтверджується Договором оренди майна від 18.07.2018р. №2), а також Актом прийому-передачі від 03.04.2023, який є невід`ємним додатком до наведеного Договору суборенди. Водночас, Комунальним підприємством «Дніпровські активи» Дніпровської міськради 12.04.2023р. було прийнято припис №3525Д, яким серед іншого, позивачу скеровано усунути наслідки порушення Правил благоустрою території м. Дніпра, шляхом демонтажу власними силами тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_2 Виконавчим комітетом Дніпровської міськради прийнято рішення № 3-25/4, яким вирішено зобов`язати власника тимчасової споруди за вказаною адресою демонтувати цю споруду. Разом з тим, у рішенні вказано, що у випадку невиконання наведеної вище вимоги, тимчасова споруда буде демонтована у примусовому порядку Комунальним підприємством «Дніпровські активи» та Департаментом торгівлі та реклами Дніпровської міськради; Департаменту громадського порядку і цивільного захисту та КП «Муніципальна варта» скеровано забезпечити охорону громадського порядку під час усунення наслідків порушень Правил; тимчасові споруди зберігатимуться протягом 6 місяців з дати проведення демонтажу, а після закінчення терміну зберігання, будуть передані для їх утилізації КП «Дніпроековторресурс»; Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики скеровано проінформувати населення міста через ЗМІ про виконання робіт з усунення наслідків порушень Правил».

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з використанням нерухомого майно за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 24.04.2023 № №3-25/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста» вирішено вжити заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра, затверджених рішенням міської ради від 27.11.2013 № 44/43 (зі змінами), шляхом припинення функціонування тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг у місцях загального користування згідно з переліком (додається), а саме: зобов`язати власників зазначених тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг демонтувати їх власними силами та привести об`єкти благоустрою на місцях демонтованих тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг до належного стану для подальшого використання за цільовим призначенням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради, про визнання протиправними та скасування припису Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради від 12.04.2023 №3525Д щодо порушень і недоліків у сфері благоустрою, які виявлено при перевірці території міста, а також пунктів №5-17 Переліку, який є додатком до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25.04.2023 №3-25/4 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста».

Також, зазначає, що майно, щодо якого заявник просить забезпечити знаходиться на території парку та має загальну назву АДРЕСА_1 , а останнім не конкретизовано в самій заяві щодо якого саме об`єкту має бути проведено забезпечення, а не самого парку в цілому, що позбавляє відповідачів у справі вчинення будь яких наділених дій покладених на них для забезпечення благоустрою міста.

Заходи забезпечення такого позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п. 1 ч. 2 т. 150 КАС України.

В контексті співмірності суд також перевіряє не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надає оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Конкретних фактів порушення прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, очевидність заподіяння шкоди таким інтересам прийняттям оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради в заяві про забезпечення позову не наведено, оскільки йдеться лише про ймовірність та припущення можливості настання таких порушень без посилання на конкретні факти.

Крім того, в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами.

Викладене свідчить про непропорційність та не співмірність запропонованих позивачем заходів забезпечення позову.

Таким чином, відсутні підстави для забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Також, Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що рішення про демонтаж тимчасових споруд не є розпорядженням майном, проте демонтаж має здійснюватися з підстав передбачених нормативним актом, яким врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням споруд, який у визначених випадках передбачає повернення майна.

Щодо ймовірності понесення позивачем певних матеріальних збитків, то Верховний Суд в питанні вжиття заходів забезпечення позову у схожих правовідносинах, зокрема, у постановах від 20.03.2019 у справі №826/14951/18 та від 30.09.2021 у справі №160/7358/21 дійшов наступних висновків: «Щодо ускладнення чи унеможливлена ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Відповідно до ст.. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі».

За такого правового регулювання та висновків Верховного Суду, колегія суддів не знаходить правових підстав відступати від вже сформованих Верховним Судом у подібних до спірних правовідносинах висновків.

Оскаржена ухвала суду першої інстанції не містить належних та переконливих мотивів необхідності застосування заходів забезпечення позову.

В той же час є обґрунтованими доводи скаржника, що винесення приписів це лише фіксування факту розміщення тимчасової споруди та вимога надати правовстановлюючі документи, що підтверджують законність зайняття об`єкту благоустрою, або здійснити самостійний демонтаж.

Таким чином, вжиті судом першої інстанції заходи у спірному випадку є необґрунтованими.

У п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Підпунктом 7 п. «а» та п. 13 ч. 1 ст. 30 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 30 цього Закону до повноважень виконавчого комітету міської ради належить організація благоустрою населеного пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до повноважень виконавчих органів сільських, селищних міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин застосований судом захід забезпечення позову, про які просив позивач, призвів до непропорційного обмеження судом дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування, наданих їм відповідно до закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2022 у справі №160/240/19.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення адміністративного позову та необхідності зупинення дії оскаржуваного наказу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не обґрунтовано, у чому полягатиме таке порушення прав та інтересів позивача та не зазначено, чим ускладниться можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову, не наведено належних мотивів на підтримку своїх висновків в розрізі предмету даного спору.

Також, не наведено мотивів щодо застосування заходів забезпечення позову в розрізі наявності зв`язку між конкретним заходам до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а також чи надасть такий захід можливість забезпечити фактичне виконання судового вішення. Враховуючи те, що позивачем подано позовну заяву про визнання протиправним та скасування Припису КП «Дніпровські активи» Дніпровської мр, судом першої інстанції не обґрунтоване, яким чином застосований захід забезпечення позову надасть можливість забезпечити фактичне виконання рішення.

Таким чином, наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваного наказу, в даному випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного припису може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних v матеріалах справи доказів v їх сукупності. Тобто застосування заходів забезпечення позову в даному випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

Отже, не допускається забезпечення позову шляхом заборони Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, Департаменту громадського порядку і цивільного захисту Дніпровської міської ради, Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Комунальному підприємству «Дніпроековторресурс» Дніпровської міської ради, та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг, а також будь-якого іншого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та визначеного схемою розташування М1:500, до набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами судового розгляду адміністративної справи №320/15809/23 по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у прстановах Верхоного Суду від 23.02.2021 року у справі №ЗД/380/48/20, від 31.03.21 року у справі №580/6068/20.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, судом не враховано інтереси територіальної громади міста щодо незаконного зайняття об`єкта благоустрою м, Дніпра (зайняття території парку без відповідних дозволів та погоджень), а отже, судом порушено інтереси невизначеного кола осіб.

Застосування судом заходів забезпечення у вигляді заборони вчиняти будь- які дії щодо демонтажу чи знесення тимчасових споруд та/або об`єктів сфери споживчого ринку, відпочинку та сфери послуг, а також будь-якого іншого майна за визначеною адресою - є фактично перешкоджанням діяльності органів місцевого самоврядування та уповноважених ним органів на виконання організації благоустрою міста, що є втручанням у діяльність таких осіб, та тих осіб, які не є учасниками справи.

За таких обставин застосований судом захід забезпечення позову, про які просив позивач, призвів до непропорційного обмеження судом дискреційних повноважень органів місцевого самоврядування, наданих їм відповідно до закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від у постанові від 20.10.2022 у справі №160/240/19.

Таким чином, застосування судом заходів забезпечення у вигляді заборони вчиняти дії щодо демонтажу визначеного в ухвалі суду майна, унеможливлює виконання рішення виконкому та належному виконанню КП «Дніпровські активи» своїх повноважень щодо усунення порушень благоустрою міста в Центральному парку культури та відпочинку їм. Т.Г. Шевченка за адресою: АДРЕСА_1 та відновлення благоустрою у Парку-пам`ятку до початку весняно-літнього сезону 2023 року.

Ужиті судом заходи перешкоджають цим особам здійснювати повноваження, покладені на них згідно із законодавством.

Доказів правомірності розміщення майна позивача на території Центрального парку культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка за адресою: АДРЕСА_1, доказів оплати за користування об`єктом благоустрою судом не зазначено.

Тобто, застосування судом таких заходів забезпечення позову не обґрунтовано у контексті необхідності, а також у контексті їх співмірності та адекватності до заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. У мотивувальній частині рішення зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; мотивована оцінка кожного аргументу, навезеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав задоволення позову.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення п адміністративній справі» для забезпечення правильного й однакового застосування адміністративними судами норм Кодексу адміністративного судочинства України нри ухваленні рішення суду судам роз`яснено таке.

Рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, повинно бути гранично повним, зрозумілим, чітким. Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення.

Описова частина судового рішення повинна містити короткий зміст позовних вимог -з зазначенням обставин, якими вони обґрунтовуються, та позиції відповідача; пояснення осіб, які брали участь у справі, а також інші докази, ні,о були досліджені судом.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна містити посилання на закон та інші нормативні а ти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті Кодексу адміністративного судочинства України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановлених обставин справи, права та обов`язки сторін. Саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими. Якість судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Належне обґрунтування є імперативом, яким не можна нехтувати в інтересах швидкості розгляду. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, а насамперед є гарантією проти свавілля. І по- перше, це зобов`язує судцю дати відповідь па аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правомірність: по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини, а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд. У викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін, тобто на кожен окремий пункт вимог та на аргументи захисту. Це - важливий запобіжник, оскільки він дає можливість сторонам переконатися у тому, ш,о їхні доводи були досліджені, а отже, суддя взяв їх до уваги. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суд)', обгрунтування рішення повинно засвідчити що судця справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них».

Пунктом 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь- якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відсутність достатнього обґрунтування судових рішень порушує право особи па справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом, зазначене у пункті і статті б Конвенції.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

За таких обставин суд апеляційної вбачає наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради - задоволити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, КП «Дніпровські активи» Дніпровської міськради про визнання протиправними та скасування пунктів рішення та припису - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 липня 2023 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль