Справа № 161/7184/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/7184/23 пров. № А/857/11113/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Улицький В.З.

секретар судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року у справі № 161/7184/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови (головуючий суддя Крупніська С.С., м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В:

05.05.2023 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 13.04.2023 серії LVR-3202865 складену старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Беньком Олександром Віталійовичем про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що спірною постановою, на підставі ч.1 ст. 122 КУпАП, його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.10 «б» Правил дорожнього руху (далі ПДР), тобто здійснення стоянки транспортного засобу на тротуарі. Вважав, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки його транспортний засіб був запаркований із дотриманням вимог п.15.10 «в» ПДР.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради серії LMR № 3202865 від 13.04.2023 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП України закрито;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість ) гривень 80 копійок.

Приймаючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, автомобіль позивача було припарковано на краю тротуару, який примикає до проїзної частини. При цьому автомобіль було розташовано таким чином, що він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху. Аналіз положень п.15.10 ПДР дає підстави для висновку, що стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива, якщо для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позиція суду прийнята за результатом грубого порушення ст. 242 КАС України, оскільки суд першої інстанції проігнорував та не дослідив пункту 15.10 «б» Правил дорожнього руху, що є оскаржуваним в межах даних правовідносин, який забороняє стоянку транспортних засобів на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). На підтвердження відсутності відповідного дорожнього знаку з табличками, що дозволяє стоянку на тротуарі, додає фото із різних ракурсів вулиці Богдана Хмельницького, 18, що у місті Луцьку, де був розміщений транспортний засіб позивача. Крім того, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність чи відсутність перешкод для руху пішоходів та інших учасників руху, оскільки транспортний засіб позивача повністю був розміщений на тротуарі.

Також стверджує, що розділом 15 ПДР встановлено норми здійснення зупинки та стоянки транспортних засобів, де в пункті 15.10 чітко регламентовано, що стоянка забороняється, тобто це є вичерпна норма права - загальнообов`язкове, формально визначене правило поведінки, що його встановила або санкціонувала держава як регулятора суспільних відносин, забезпечуючи всіма заходами.

Окрім наведеного відповідач вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вийшов за межі спірних правовідносин та виключно трактує дотримання позивачем пункту 15.10 «в» ПДР, при цьому взагалі не дослідивши правопорушення згідно зі спірною постановою чим відійшов від предмета правопорушення позивача.

Позивача повідомлено про розгляд справи шляхом направлення телефонограми, його представника через вказану представником електронну адресу, відповідача направленням електронного листа до електронного кабінету користувача в «Електронний суд».

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні мотиви.

Зі змісту спірної постанови LMR № 3202865 від 13.04.2023 року судом встановлено, що 12.04.2023 особа, яка керувала автомобілем Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Б. Хмельницького, 18 у м. Луцьку, порушила правила стоянки, а саме здійснила стоянку транспортного засобу на тротуарі, чим не дотрималась вимог п.15.10. «б» ПДР, що є порушенням, передбаченим ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками. Фіксація порушення здійснена технічним засобом Samsung SM F3115F7DS.

Адміністративне стягнення накладено на громадянина ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а також витягом з ЄДР ТЗ.

Не погоджуючись із рішенням відповідача позивач звернувся до суду із позовом.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

За змістом заявленого позову суд встановив, що ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що транспортний засіб було запарковано без порушень вимог ПДР, з дотриманням вимог п. 15.10 «в».

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Параграф 15 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 № 1306, який називається «Зупинка і стоянка» чітко регламентує, де може здійснюватися стоянка транспортних засобів.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

З аналізу змісту зазначеної правової норми висновується, що вимогами пункту 15.1 ПДР встановлено дозвіл здійснювати стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях та на узбіччі.

Наступні пункти параграфу 15 ПДР уточнюють загальне правило пункту 15.10.

Зокрема, пунктом 15.2 ПДР передбачено, що у випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливi, вони дозволяються бiля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати iншим учасникам дорожнього руху).

Пункт 15.10 ПДР, знову ж таки, уточнюючи загальне правило п.15.1 ПДР, містить перелік конкретних місць, де стоянка заборонена.

Так, відповідно до п.п. «б», «в» п. 15.10 ПДР стоянка забороняється, зокрема, на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Таким чином, виходячи зі змісту вищезазначених норм ПДР, апеляційний суд приходить до висновку про те, що здійснити стоянку автомобіля на тротуарі можна за умови дотримання трьох вимог, а саме: місце стоянки має бути спеціально відведене для стоянки, зокрема, позначене відповідними дорожніми знаками; стоянка здійснюється легковим автомобілем чи мотоциклом; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Колегія суддів наголошує, що зупинка і стоянка транспортних засобів є невід`ємною складовою організації дорожнього руху, тому з метою зведення до мінімуму перешкод для руху усіх учасників дорожнього руху зупинку і стоянку дозволяється здійснювати у спеціально відведених місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» або на узбіччі.

Згідно з п. 15.6 ПДР України стоянка всіх транспортних засобів здійснюється у місцях, позначених знаками 5.42.1, 5.43. встановленими з табличками 7.6.2-7.6.6. на тротуарі так, як позначено на табличках 7.6.2.-7.6.6.

Також слід зауважити, що таблички 7.6.2-7.6.6 поширюють дію знаків 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» тільки на легкові автомобілі, мотоцикли і мопеди.

Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису).

Таким чином, положеннями КУпАП передбачено, що у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення не вимагається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься безпосередньо на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у не оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування підлобовим склом транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил стоянки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано:

1) дату порушення 12.04.2023;

2) географічні координати: 50,7456N25,3197Е;

3) час вчинення порушення: 11:00:44.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу SM F3115F7DS, про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, постанови з доданими до неї матеріалами фотофіксації транспортний засіб Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований за позивачем, зафіксовано на тротуарі.

Про здійснення фотофіксації під час фіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, а тому такі докази апеляційним судом визнається належним, допустим та достовірним.

З доданих до постанови матеріалів фотофіксації вбачається, що у місці розташування автомобіля позивача немає жодного дорожнього знаку, який дозволяє зупинку на тротуарі.

Враховуючи встановлений пунктом 15.1 ПДР дозвіл на стоянку транспортних засобів лише у спеціально відведених місцях чи на узбіччі, у сукупності з вимогами п. 15.10 ПДР, апеляційний суд вважає, що стоянка автомобіля позивача на тротуарі за відсутності дорожніх знаків, які дозволяють таку стоянку, здійснена з порушенням правил стоянки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що автомобіль позивача, згідно фотофіксації, розміщений не на краю тротуару, а зі зміщення вправо до його середини.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що стоянка його автомобіля здійснена відповідно до п. 15.10 «в» ПДР, оскільки вимоги до стоянки транспортних засобів врегульовані параграфом 15 ПДР, а не лише пунктом 15.10 ПДР, і повинні враховуватися у сукупності, а не вибірково, за бажанням особи, яка здійснює стоянку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити також про безпідставність обґрунтувань судом першої інстанції дотримання позивачем пункту 15.10 «в» ПДР України, що не є спірним в межах даних правовідносин, і наголошує, що суду першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин, слід було застосувати правила, визначені параграфом 15 ПДР, з врахуванням особливостей застосування та інтерпретації правової норми.

Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що адміністративне стягнення застосоване до позивача за порушення п. 15.10 «б» ПДР, а не п.15.10 «в» ПДР, відтак слід було надавати оцінку діям позивача в контексті кваліфікації порушенням відповідачем. Також варто зазначити, що п. 15.10 «б» ПДР та 15.10 «в» ПДР не передбачають такої умови «як створення перешкоди», тобто порушення їх вимог залежить лише від недотримання правил постановки транспортного засобу.

Враховуючи наведені обставини справи, а також те, що згідно ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяється у спеціально відведених місцях, позначених дорожніми знаками 5.42.1 «Місце для стоянки», 5.43 «Зона стоянки» або на узбіччі, колегія суддів дійшла висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122КУпАП, а, відтак, про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позову.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не стягуються.

Керуючись ст.ст. 139, .229, 243, 268, 271, 272, 286, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року у справі № 161/7184/23 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 20 липня 2023 року.