Справа № 120/3933/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3933/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

19 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м.Києві звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - коштів за виплачену одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту в розмірі 10582,40 грн (за 23 календарних місяці) та кошти за надлишково нараховане грошове забезпечення з 20.02.2021 року в розмірі 1664,32 грн..

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позовну заяву позивача повернуто на підставі частини 2 статті 123 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Як свідчать матеріали справи, рядовий служби цивільного захисту ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах цивільного захисту ГУ ДСНС України у місті Києві на посаді пожежного-рятувальника 25-ДПРЧ ГУ ДСНС України у місті Києві.

Між ГУ ДСНС України у місті Києві та ОСОБА_1 було укладено перший контракт про проходження служби № 75/20 від 10.02.2020 року, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов`язання сумлінно виконувати вимоги Присяги служби цивільного захисту, наказів чи розпоряджень керівників, свої службові обов`язки. Контракт укладено на 3 роки.

Згідно з вимогами Інструкції "Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 (далі - Інструкція), та на підставі наказу ГУ ДСНС України від 24.04.2020 № 304 "Про виплату одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу після укладання першого контракту у 2020 році" відповідачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 16816 грн.

В подальшому, відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за неодноразове вживання алкогольних напоїв та наркотичних речовин у службовий час.

Пунктом 4 розділу XXVI Інструкції передбачено, що у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту зі служби до закінчення терміну першого контракту (крім звільнених за віком, станом здоров`я, через систематичне невиконання умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу) та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) проводиться утримання виплаченої одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту в сумі, обчисленій у повних календарних місяцях пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту.

На переконання позивача, відповідач зобов`язаний повернути ГУ ДСНС України у місті Києві кошти за виплачену одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту в розмірі 10582,40 грн (за 23 календарних місяці) та кошти за надлишково нараховане грошове забезпечення з 20.02.2021 року в розмірі 1664,32 грн.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено процесуальний строк на звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України. При цьому, поважність причин, які б свідчили про неможливість подати цей позов в межах строків, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, позивачем не обгрунтовано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору ГУ ДСНС України у місті Києві зверталося до ОСОБА_2 із письмовою вимогою (попередженням) № 7101-517/07 від 26.01.2022 року щодо погашення заборгованості у добровільному порядку у десятиденний строк з дня отримання такого попередження. Однак, заборгованість у визначений позивачем строк добровільно не сплачено.

Таким чином, перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом про стягнення вказаних втрати у примусовому порядку розпочався після закінчення строку на добровільну сплату таких витрати.

Аналогічний підхід застосовано у постановах Верховного Суду від 17.04.2020 у справі №360/962/19, від 19.11.2020 у справі №560/1341/19.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк звернення до суду з даним позовом, сплинув у лютому 2022 року. Разом з тим, позовна заява надійшла до суду 10.04.2023 року, тобто з пропуском місячного строку звернення.

Що стосується доводів апелянта про зміни в законодавстві щодо порядку судового провадження з питання відшкодування заборгованості після звільнення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду даного позову в порядку цивільного судочинства ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30.08.2022, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18.10.2022, відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу його право на звернення з цим позовом до окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 22.11.2022 у відкритті касаційного провадження відмовлено, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зважаючи на відсутність єдиної судової практики щодо юрисдикції розгляду даної категорії справ, а також враховуючи звернення з цивільним позовом до суду з дотриманням трьохрічного строку, просить суд поновити строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У постанові Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 зазначено, що «закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Що стосується зміни підсудності, як підстави пропуску строку звернення до суду, то суд першої інстанції вірно звернув увагу, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах».

У постановах Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі № 400/3065/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 та від 17 червня 2020 року у справі № 916/1689/17 міститься висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства.

Суд першої інстанції вірно відмітив, що якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Наведене, дає підстави вважати, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості / підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 серпня 2021 року по справі №500/485/20.

Натомість, в поданій заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач не наводить обставин, за наявності яких, вказані ним підстави пропуску строку звернення до суду можуть вважатись поважними причинами пропуску строку.

Крім того, суд вірно врахував тривалість часу між постановленням 22.11.2022 року Верховним судом у складі колегії Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження та датою звернення з цим позовом до суду - 10.04.2023 року. При цьому, поважність причин, які б свідчиили про неможливість в даний проміжок часу подати цей позов, в межах строків, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, представником не наводиться.

Поважність причин, які б свідчили про неможливість в даний проміжок часу подати цей позов, в межах строків, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, представником не наводиться.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду з даним позовом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Також у рішенні ЄСПЛ у справі "Устименко проти України" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби .

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на звернення до суду та вирішення питання поновлення строків на таке звернення поновлення строків може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки особи. Заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, позивач несе тягар доказування існування таких обставин, що передбачено ч. 1 ст. 77 КАС України.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.