Справа № 260/4301/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2023 року м. Ужгород№ 260/4301/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Попик В.В. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 27 Прикордонного загону ім. Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України (далі відповідач, НОМЕР_1 Прикордонний загін) у якому просить: визнати протиправними дії та рішення начальника НОМЕР_1 Прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України щодо ОСОБА_1 та скасувати рішення начальника 27 Прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України полковника Богдана Ігнатюка від 07.05.2023 за № 12/21144/23-Вн про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про дострокове звільнення від проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника Богдана Ігнатюка прийняти рішення про задоволення рапорту та відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також абзацу 3 пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 достроково звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання АДРЕСА_1 місце проживання АДРЕСА_1 від проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації в запас та надати можливість повернутися до дідика, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 з метою здійснення постійного стороннього догляду за останнім.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 28.04.2022 року був призваний Хустським РТЦК та СП до Збройних сил України, саме до в/ч НОМЕР_2 на військову службу під час мобілізації. Зазначає, що позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу здійснює постійний сторонній догляд за особою похилого віку, а саме за дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким позивач спільно проживає. Вказує, що дідо позивача ОСОБА_2 згідно висновку лікарсько- консультативної комісії через свій похилий вік (82 роки) має ряд важких захворювань, через що потребує постійного стороннього догляду. Зазначає, що інші особи, які б могли за ОСОБА_2 здійснювати постійний сторонній догляд відсутні. Вказує, що 25.04.2023 ОСОБА_1 подано начальнику 27 Прикордонного загону імені героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України Богдану Ігнатюку рапорт про дострокове звільнення від проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника Богдана Ігнатюка від 07.05.2023 за № 12/21144/23-Вн у задоволенні рапорту про дострокове звільнення від проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відмовлено у зв`язку з тим, що військовослужбовцем ОСОБА_1 не долучено до рапорту документів, які підтверджують відсутність інших осіб (близьких та родичів), які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за особою. Позивач з вищевказаним рішенням про відмову у задоволенні рапорту про дострокове звільнення позивача від проходження військової служби в Збройних силах України під час мобілізації в запас не погоджується, вважає його протиправним і дискримінаційним, а отже таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

16 травня 2023 року відповідач подав відзив по справі, у якому вказує, що 25 квітня 2023 року технік-водій третьої прикордонної застави відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С) молодший сержант ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з клопотанням про звільнення з військової служби та надав: рапорт № 0.9/19193/23-Вн від 25.04.2023; копію довідки № 02 - 09/114 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 06.04.2023; копію довідки № 02-09/123 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 07.04.2023; копію довідки № 02-09/231 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 11.04.2023; копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основні № 132 від 24.02.2023; копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 21.08.2002; копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 № 2023/001700770 виданого 24.02.2023; копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_4 виданого 18.04.2018; копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 № 2023/001693772 виданого 24.02.2023; копія акту проведення обстеження сім`ї № 205 від 01.03.2023; копію протоколу ЛКК № 132 від 24.02.2023.

Вказує, що для звільнення з військової служби за підставою, визначеною підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» необхідно відповідати таким вимогам: наявність особи з інвалідністю II групи або особи, яка за висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд. Разом з тим, відповідно до довідки №02-09/114 від 06.04.2023, вбачається, що ОСОБА_2 має дружину, дочку, внучку і внука. Отже, вищенаведена довідка спростовує можливість задоволення рапорту позивача щодо його звільнення із військової служби, оскільки наведені у його рапорті обставини не знайшли свого підтвердження, а саме відсутності інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , відтак, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 28.04.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 призваний Хустським РТЦК та СП до Збройних сил України, саме до в/ч НОМЕР_2 як технік-водій на військову службу під час мобілізації.

Згідно наказу від 13 квітня 2023 року №148-ВВ позивача направлено у службове відрядження на ділянку відповідальності НОМЕР_5 Прикордонного загону, з метою виконання завдань, з 13 квітня 2023 року.

25 квітня 2023 року технік-водій третьої прикордонної застави відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип С) молодший сержант ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону з рапортом № 0.9/19193/23-Вн про звільнення з військової служби. До вказаного рапорту позивачем було додано: нотаріально засвідчену копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_4 виданого 18.04.2018 та копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 № 2023/001693772 виданого 24.02.2023; нотаріально засвідчену копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 21.08.2002 та копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 № 2023/001700770 виданого 24.02.2023; копію довідки № 02 - 09/114 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 06.04.2023; копію довідки № 02-09/123 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 07.04.2023; копію довідки № 02-09/231 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 11.04.2023; копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основні № 132 від 24.02.2023; копія акту проведення обстеження сім`ї № 205 від 01.03.2023; копію протоколу ЛКК № 132 від 24.02.2023.

За результатами розгляду рапорту, НОМЕР_1 Прикордонний загін листом від 07.05.2023 № 12/21144/23-Вн повідомив позивача про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (Закон №2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно п. 6 ст. 2 Закону №2232 розрізняють наступні види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, із матеріалів справи встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частиною 4 ст. 26 Закону №2232 передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах (окрім іншого): г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення № 1115), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до п. 37 Положення №1115 за наявності передбачених законодавством підстав військовослужбовець має право достроково припинити (розірвати) контракт, звернувшись з письмовим рапортом щодо цього в порядку підпорядкування до посадової особи, уповноваженої приймати рішення про його звільнення з військової служби. Цей рапорт з необхідними для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця документами у двотижневий строк подається кадровим підрозділом уповноваженій на прийняття такого рішення посадовій особі.

Дострокове припинення (розірвання) контракту з ініціативи військовослужбовця та його виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби здійснюється у місячний строк з моменту подання ним відповідного рапорту.

Також, пунктом 279 Положення №1115 передбачено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовців є подання рапорту з наданням підтверджуючих документів.

Згідно пунктів 305, 306 Положення №1115 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

Доукомплектування особовим складом Держприкордонслужби в особливий період здійснюється шляхом прийому громадян на військову службу за контрактом, а також призову резервістів та військовозобов`язаних, які не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу здійснюється у терміни, визначені мобілізаційними планами Державної прикордонної служби України, та в порядку, визначеному законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно підпункту 1 пункту 307 Положення №1115 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови у звільненні позивачу з військової служби слугувало те, що відповідачем встановлено наявність інших осіб, які можуть нести постійний догляд за ОСОБА_2 , тоді як положення частини 4 ст. 26 Закону №2232 вказують про осіб, які здійснюють постійний догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Із матеріалів справи та змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач вважає, що має право на звільнення на підставі абзацу 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Водночас, суд зазначає, що встановлений законодавцем в ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану на момент виникнення спірних правовідносин є вичерпним.

Так, у абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підставою для звільнення військовослужбовців є необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, необхідною умовою для звільнення на підставі наведеної вище норми є факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка такого догляду потребує.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже зазначалося вище та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач до рапорту про звільнення з військової служби, що був поданий відповідачу, надав такі документи, а саме: копію паспорту громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_4 виданого 18.04.2018 та копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 № 2023/001693772 виданого 24.02.2023; копію паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого Іршавським РВ УМВС України в Закарпатській області 21.08.2002 та копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 № 2023/001700770 виданого 24.02.2023; копію довідки № 02 - 09/114 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 06.04.2023; копію довідки № 02-09/123 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 07.04.2023; копію довідки № 02-09/231 виданої Білківською сільською радою Закарпатської області від 11.04.2023; копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основні № 132 від 24.02.2023; копія акту проведення обстеження сім`ї № 205 від 01.03.2023; копію протоколу ЛКК № 132 від 24.02.2023.

Судом встановлено, що згідно довідки Білківської сільської ради Закарпатської області від 06.04.2023 №02-09/114 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї з чотирьох осіб: дружина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 ; донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 ; внучка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; внук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відтак, згідно вказаної довідки, встановлено, що у ОСОБА_2 є дружина та повнолітня донька, котрі проживають разом з ним та на яких Сімейним кодексом України також покладено обов`язок щодо піклування.

Разом з тим, до рапорту позивач не надав відповідачу доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , зокрема, про неможливість здійснення такого догляду іншими повнолітніми членами сім`ї чи іншими особами. Отже, рапорт позивача не отримав позитивного вирішення через недостатність документів, які б підтверджували, що саме позивач здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 та доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд відхиляє доводи позивача, що довідка Білківської сільської ради Хустського району Закарпатської області №02-05/231 від 11.04.2023 та довідка Управління соціального захисту населення Хустської РВА з віддаленим робочим місцем в м.Іршава від 10.03.2023 за №323/07 є належним доказом підтвердження відсутності інших осіб, які б могли здійснювати постійний сторонній догляд. Судом встановлено, що вказана довідка №02-05/231 від 11.04.2023 містить відомості про перебування позивача на обліку, як надавача соціальних послуг на непрофесійній основі по догляду гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а довідка від 10.03.2023 № 323/07 видана на підставі рішення про призначення компенсації від 09.03.2023 про необхідність стороннього догляду на період з 24.02.2023 по 23.02.2024 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та стосується виплати компенсації. Відтак, вказані документи жодним чином не підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду ОСОБА_2 .

Підсумовуючи наведене, суд погоджується із позицією відповідача щодо відсутності документів, які б підтверджували факт відсутності інших осіб, окрім позивача, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в його звільненні діяв на підставі, та в межах повноважень, визначених законом, відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до НОМЕР_1 Прикордонного загону ім. Героїв Карпатської Січі Державної прикордонної служби України () про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЮ.Ю.Дору