Справа № 440/11103/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 р. Справа № 440/11103/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Сич С.С.) від 30.01.2023 року по справі №440/11103/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 36 від 21.09.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 14 вересня 2022 року, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213Л/ІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №36 від 21.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 у зв`язку з недосягненням відповідного пенсійного віку, хоча на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивач досягла 45 років, мала страховий стаж 24 роки 4 місяці 21 день, у тому числі, пільговий стаж на Списком №1 - 7 років 11 місяців 04 дні, тому мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі №440/11103/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 вересня 2022 року № 36 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 14 вересня 2022 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі № 440/11103/22 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 12/, звернулася до Управління ПФУ в м. Кременчуці Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1, що зареєстрована за № 5309 /а.с. 37-39/, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи /а.с. 39/.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 14.09.2022 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Донецькій області.

За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 21.09.2022 ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №36, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-1V від 09.07.2003 зі змінами в зв`язку з відсутністю необхідного віку (50 років) /а.с. 11, 53-54/.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 24 роки 04 місяці 21 день, пільговий стаж особи за Списком № 1 становить 07 років 11 місяців 05 дні, за Списком № 2 становить 2 роки 11 місяців 18 днів. Підсумок по стажу з урахуванням кратності + додаткові роки (за Список 1): 31 рік 03 місяці 04 дні. До пільгового стажу не зараховано: період роботи за Списком № 2 по довідці №191/ ВК від 07.09.2022 року з 05.07.1995 по 31.10.1995, оскільки застосовуються списки затвердженні Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 162 від 22.08.1956, що були не чинні на період роботи особи. Згідно наданих документів заявниця набуде право на призначення пенсії після досягнення 50 років.

Позивач не погодилась з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 вересня 2022 року № 36 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги доводи відповідача про недосягнення позивачем відповідного віку, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, є помилковими, а оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21 вересня 2022 року № 36 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивач набула страхового та пільгового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, проте, не досягла віку, визначеного п. 2 ч. 2. ст. 114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-І, що стало підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 (14.09.2022), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виповнилось 47 років, тобто позивач вважала, що досягла віку 45 років, передбаченого пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", який дає право на призначення пенсії за віком, незалежно від місця останньої роботи.

Розрахунками стажу роботи ОСОБА_1 /а.с. 44-45/, відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо ОСОБА_1 /а.с. 46-51, 75-80/, трудовою книжкою ОСОБА_1 /а.с. 14-16, 83-88/ та іншими доданими до заяви документами /а.с. 17-20, 55-64/ підтверджено, що страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення до пенсійного органу становить 24 роки 04 місяці 21 день, пільговий стаж особи за Списком № 1 становить 07 років 11 місяців 05 дні, за Списком № 2 становить 2 роки 11 місяців 18 днів. Підсумок по стажу з урахуванням кратності + додаткові роки (за Список 1): 31 рік 03 місяці 04 дні, про що зазначено у спірному рішенні.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 р. № 2148-VIII, доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (в подальшому - Закон № 1058-ІV), розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114, відповідно до якого, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (в подальшому Закон № 1788-XII), право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Проте, згідно з п. "б" ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Незважаючи на те, що норми вищезазначених законів регулюють одні й ті самі правовідносини, вони суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 по зразковій справі № 360/3611/20, зміненому з мотивів та в решті залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Оскільки станом на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1 позивач досягла 45 років, мала стаж роботи не менше 15 років, з нього не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах на зазначених роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, а тому мала право на призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії, тобто відповідач повинен був прийняти рішення про призначення пенсії, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 14 вересня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, ця справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року по справі №440/11103/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло