Справа № 160/6156/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Справа № 160/6156/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
29.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому, з урахуванням уточненого позову, просить:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 у розмірі до 100000,00 грн. під час дії воєнного стану за вересень та жовтень 2022 року, у зв`язку з перебуванням на лікуванні;
- визнати неправомірним невключення ОСОБА_1 до наказів про виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року відповідно;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням фактично виплачених сум за вересень та жовтень 2022 року, та включити ОСОБА_1 до Наказів про виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року відповідно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч чинному законодавству відповідачем не включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, оскільки, виконуючи бойове завдання пов`язане із захистом Батьківщини, позивачем 04.09.2022 року отримано травму, лікування якої проводилось у період з 04.09.2023 року по 07.09.2023 року та після закінчення якого ним отримувалися довідки військово-лікарських комісій та направлення на військово-лікарську комісію (про що позич повідомляв керівництво роти через месенджер «WhatsApp»), в кожній з яких зазначено, про те, що травма пов`язана з проходженням військової служби та про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
06.04.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду вказаний позов залишено без руху.
17.04.2023 року від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 06.04.2023 року.
20.04.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
24.04.2023 року на виконання вимог ухвал позивачем надано до суду уточнену позовну заяву.
25.04.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
18.05.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду зупинено провадження у справі до 19.06.2023 року.
23.05.2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки ВЛК №132/30 від 10.05.2023 року, в якій зазначено, що травма позивача тяжкого ступеню з помірним порушенням функцій та виписку з медичної карти стаціонарного хворого №3593, відповідно до якої позивач знаходився на стаціонарному лікуванні вказаної травми з 10.04.2023 року по 10.05.2023 року.
13.06.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що позивач проходив лікування у період з 04.09.2023 року по 07.09.2023 року, після закінчення якого, несвоєчасно та без поважних причин, повернувся до військової частини лише 25.10.2022 року, що підтверджено висновком службового розслідування. При цьому, право надання відпустки військовослужбовцю, у зв`язку з пораненням, належить виключно командиру військової частини та у випадку закінчення лікування після тяжкого поранення.
20.06.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що тяжкість травми позивача має враховуватись, також, з врахуванням довідки військово-лікарської комісії від 10.05.2023 року, оскільки висновок відповідної комісії від 07.09.2022 року не в повній мірі відображав стан його здоров`я. Також, позивач зазначає, що Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 містять різні формулювання одного й того самого терміну відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять. Крім того, повторно зазначено, що, оскільки позивач фізично не міг прибути до військової частини, з огляду на те, що пересувається на милицях, про необхідність надання відпустки за рішенням військово-лікарської комісії позивач повідомляв керівництво роти через месенджер «WhatsApp», на підтвердження чого додано відповідні скріншоти.
21.06.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом з матеріалів справи встановлено, що з травня 2022 року і по теперішній час, позивач, проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на підставі Указу президента України від 24.02.2022 року №69/2022, у складі Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.
04.09.2022 року, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, позивач отримав травму та був доставлений до лікувальних закладів для проходження обстеження та лікування.
З 04.09.2022 року по 07.09.2022 року проходив лікування в медичних закладах.
07.09.2022 року довідкою військово-лікарської комісії № 4074 Військової частини НОМЕР_3 встановлено, що травма позивача пов`язана з проходженням військової служби та вказано про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
04.10.2022 року лікарем ст. л-т м/с Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 надано подання на військово-лікарську комісію, в якій зазначено діагноз: стан після пошкодження (04.09.2022 року) та зазначено про потребу відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.
25.10.2022 року позивач повернувся у розташування Військової частини НОМЕР_1 .
12.05.2023 року актом службового розслідування, призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 в період з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року перебував поза межами розташування Військової частини НОМЕР_1 без жодних на те законних підстав.
21.05.2023 року рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 за несвоєчасне повернення з лікування до розташування Військової частини НОМЕР_1 , невихід на службу без поважних причин та самоусунення від виконання службових обов`язків, старшому солдату ОСОБА_1 оголошено сувору догану та вирішено утримати премію та додаткову грошову винагороду за вересень 2022 року у повному обсязі, як надмірно сплачені.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за вересень та жовтень 2022 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Ч.2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч.9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Відповідно до ст.9 Закону України №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до п.11 ст. 10-1 вказаного Закону військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
При цьому, відповідно до абз.2 ст.4 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Так, наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Далі Порядок №260).
Згідно абз.4 п.10 вказаного Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Також, згідно абз.5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Далі Постанова №168) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Таким чином, згідно Порядку №260 та Постанови №168, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. включаються особи, які:
- перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого);
- перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року.
Щодо перебування позивача у відпустці за висновком військово-лікарської комісії у вказаний період, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1.1 гл.1 р.І цього Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
П. 6.11 передбачено, що постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).
Згідно із п.6.15 гл.6 р.ІІ Положення №402, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,-звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Таким чином, суд зазначає, що відпустка для лікування після поранення за висновком військово-лікарської комісії надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі рапорту військовослужбовця про надання відпустки та довідки військово-лікарської комісії.
Так позивачем, до позовної заяви долучено копії довідки військово-лікарської комісії від 07.09.2022 року та подання на військово-лікарську комісію від 04.10.2022 року.
Суд не приймає надсилання вказаних документів позивачем посадовій особі відповідача через месенджер «WhatsApp», оскільки вказаний спосіб не передбачений діючим законодавством.
Щодо посилання позивача на те, що він не мав змоги прибути до військової частини, у зв`язку зі станом здоров`я, оскільки, позивач мав змогу направити необхідні документи, іншими способами, зокрема, засобами поштового зв`язку.
Таким чином, позивачем не надано належних доказів на підтвердження звернення, на підставі довідки військово-лікарської комісії, до командира військової частини (закладу), де він проходить службу, із рапортом про надання відпустки та не зазначено поважних причин неможливості такого звернення.
При цьому, факт несвоєчасного повернення позивача з лікування та відсутність його у військовій частині без законних на те підстав у період часу з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року встановлено службовим розслідуванням, яке проведено з 12.05.2023 року по 21.05.2023 року, докази оскарження результатів якого позивачем не надано.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено факту перебування у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії в період з 08.09.2022 року по 25.10.2022 року.
Згідно п.14 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували) за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
На підставі зазначеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно не включено позивача до наказів про виплату додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_5 ОМБр ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв