Справа № 154/1968/23
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2023-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського батальйону №1 роти №2 УПП у Волинській області, рядового поліції Ковальчука Дмитра Сергійовича, Департаменту Патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, в якій просив поновити йому строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення та скасувати постанову серії ЕАС №6899699 від 27 квітня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.04.2023 він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а саме, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес Бенц А170», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Володимирській в м.Луцьку Волинської області, користувався засобом зв`язку (телефоном), тримаючи його в руці, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, чим порушив вимоги п. 2.9. д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

З постановою він категорично не згідний, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Зазначає, що дійсно, 27.04.2023 від дійсно рухався по вул. Володимирській в м. Луцьк на автомобілі марки «Мерседес Бенц А170», р.н.з. НОМЕР_1 і був зупинений працівниками поліції на стаціонарному посту (блокпості), поблизу с.Забороль, Луцького району, Волинської області за те, що він ніби то під час руху користувався стільниковим телефоном. Вказує, що він телефоном не користувався, будь-яких доказів про те, що він саме під час руху користувався телефоном йому не надано, свідків по даній справі немає. Зазначає, що протокол і постанова про накладення адміністративного стягнення виносились фактично без його участі, його вимоги про надання доказів працівниками поліції були проігноровані. Також вказує, що 27.04.2023 о 16 год. 30 хв., рухаючись по вул.Володимирській в м.Луцьку, перед стаціонарним блокпостом, періодично перебував у заторі і саме під час того, як автомобіль, яким він керував стояв і не рухався, він вмикав свій телефон, що не суперечить вимогам закону. Під час руху автомобіля, будь-яких розмов по стільниковому телефоні не здійснював, про що свідчить фотокопія журналу телефонних дзвінків з його телефону.

Оскільки, відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови, вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню а справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.

Крім цього вказує, оскільки ним було втрачено оскаржувану постанову, а її копію отримав лише і відділі поліції, просить поновити йому пропущений строк на подання позовної заяви, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.05.2023 відкрито провадження у справі, і справу призначено до судового розгляду.

Частиною 1 ст. 123 КАС передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

З огляду на це суд вважає, що заява позивача про поновлення строку на оскарження є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не з`явився, подав суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та слухати справу у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання на розгляд справи не з`явилась, подала суду письмовий відзив в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Додатково зазначила про законність дій працівника поліції при розгляді справи та винесенні постанови відносно ОСОБА_1 , який в порушення правил дорожнього руху, 27.04.2023 о 16 год. 26 хв., рухаючись на автомобілі марки «Мерседес Бенц А170», р.н.з. НОМЕР_1 користувався стільниковим телефоном. Також, надала суду диск із відеозаписом обставин вчинення та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 .

Оскільки в судове засідання не прибули обидві сторони спору, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами ч.4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАС №6899699 від 27.04.2023, складеної поліцейським батальйону №1 роти № 2 УПП у Волинській області, рядовим поліції Ковальчук Д.С., 27.04.2023 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та встановлено, що 27.04.2023, о 16 год. 26 хв., по вул. Володимирській,140А в м. Луцьк, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц А170», р.н.з. НОМЕР_1 , користувався засобом зв`язку (телефоном), тримаючи його в руці, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, чим порушив вимоги п. 2.9. д ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції прийнято рішення: застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 510 грн. Вказана постанова містить посилання на доказ - відеозапис з бодікамери 475361.

Зазначений доказ є належним та допустимим, оскільки про нього зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Судом оглянуто відеофайли з бодікамери інспектора патрульної поліції, з яких встановлено, що позивач дійсно, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц А170», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Володимирській в м. Луцьку Волинської області, був зупинений працівниками поліції за те, що він користувався засобом зв`язку (телефоном), тримаючи його в руці, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук. З вказаного відеозапису також вбачається, що підійшовши до автомобіля, поліцейський належним чином представився та повідомив водію причину зупинки, на що ОСОБА_1 повідомив, що розмовляв по телефону зі своїм адвокатом та вибачився.

Судом також оглянуті відеофайли притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з яких вбачається дотримання інспектором поліції встановленої законом процедури. Позивач не зазначав про те, що по телефону не розмовляв, будь-яких зауважень до працівників поліції щодо причини зупинки та щодо порядку розгляду справи зі сторони позивача не надходило. Будь-яких клопотань, заяв позивачем не було заявлено і під час розгляду справи.

На підставі ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємовічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 2 статті 122 КУпАП визнається: порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

У відповідності до п. 2.3.б ПДР, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.

Отже, обов`язковою умовою наявності в діях особи об`єктивної сторони даного правопорушення є користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Таким чином, судом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується постановою про адміністративне правопорушення, відеозаписом вчиненого правопорушення та самими поясненнями позивача, які він надавав під час зупинки транспортного засобу. Також, інспектор поліції, при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суду було надано належні та допустимі докази вчиненого адміністративного правопорушення, на підставі яких було прийнято обґрунтоване рішення про наявність вини в діях позивача.

А тому, винесена постанова є правомірною, складена з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідність відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У випадку відмови у задоволенні позову витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити строк для оскарження постанови у справі про адмістративне правопорушення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського батальйону №1 роти №2 УПП у Волинській області, рядового поліції Ковальчука Дмитра Сергійовича, Департаменту Патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Суддя: Тетяна ПУСТОВОЙТ