Справа № 140/7796/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7796/22 пров. № А/857/10917/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Плахтій Н.Б.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРАВАН-САРАЙ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 07.11.2022 за №12256/6/03-20-04-03-06, про відмову в переводі ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» на спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%; зобов`язання зареєструвати товариство платником єдиного податку 3-ї групи зі сплатою єдиного податку за ставкою 2% з 01.04.2022.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 07.11.2022 ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про відмову ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» у переході па спрощену систему оподаткування, а саме: на сплату єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2% з 01.04.2022. Рішення відповідача ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» вважає протиправним, необґрунтованим та таким, що прийняте безпідставно та підлягає скасуванню з огляду на наступне. 31.03.2022 через електронний кабінет платника податків ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» була подана заява про перехід з загальної системи оподаткування на сплату єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%. ГУ ДПС у Волинській області листом від 01.04.2022 повідомило ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» про відмову у переході на спрощену систему оподаткування з 01.04.2022. ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» оскаржило вищевказане рішення про відмову у переході на спрощену систему оподаткування до суду. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №140/3881/22 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Волинській області про відмову ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» у переході на спрощену систему оподаткування та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області повторно розглянути заяву ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» з врахуванням висновків суду. Оскаржуване рішення ГУ ДПС у Волинській області, оформлене листом від 07.11.2022 за №12256/6/03-20-04-03-06, прийняте на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №140/3881/22. При цьому ГУ ДПС у Волинській області, повторно розглянувши заяву ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ», не врахувало висновків Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №140/3881/22 та 07.11.2022 з тих самих підстав відмовило позивачу у переході на спрощену систему оподаткування. На думку товариства, усі зазначені в оскаржуваному рішенні підстави, з яких прийнято оскаржуване рішення, вже визнавались протиправними постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022, яка ухвалена за результатами розгляду судової справи за №140/3881/22. При цьому висновок відповідача про здійснення ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» торгівлі підакцизними товарами спростовується звітами 1-ОА за квітень-жовтень 2022 року, у яких рух з придбання та реалізації, залишки на початок і кінець звітного періоду алкогольної продукції відсутні. Крім того, розпорядженням начальника штабу першого заступника Командувача об`єднаних силі від 25.02.2022 №62 заборонено здійснення торгівлі алкогольними напоями на території Донецької та Луганської областей. Сплата товариством акцизного податку 24.01.2022, 25.02.2022, 21.03.2022, 24.05.2022, на яке міститься посилання в оскаржуваному рішенні, мала місце згідно з поданими деклараціями акцизного податку за січень-березень 2022 року, що є свідченням реалізації підакцизних товарів до 01.04.2022 та жодним чином не підтверджує їх продаж після вказаної дати. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДПС у Волинській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» є, зокрема, 46.34 - оптова торгівля напоями; 46.35 - оптова торгівля тютюновими виробами; 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» 31.03.2022 через електронний кабінет платника податків подало заяву про перехід з загальної системи оподаткування на сплату єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%.

Листом за №2624/6/03-20-18-06 від 01.04.2022 ГУ ДПС у Волинській області відмовлено у переході на спрощену систему оподаткування з 01.04.2022 із посиланням на п.п.9.3. п.9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, вказане рішення оскаржене позивачем до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі №140/3881/22 суд відмовив у задоволенні позову ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення від 01.04.2022 №2624/6/03-20-18-06 про відмову в переході на спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №140/3881/22 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 у справі №140/3881/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» до ГУ ДПС у Волинській області про скасування рішення задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення від 01.04.2022 № 2624/6/03-20-18-06 про відмову в переході на спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%; зобов`язано відповідача, ГУ ДПС у Волинській області, потворно розглянути заяву позивача, ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ», подану 31.03.2022, про застосування спрощеної системи оподаткування.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №140/3881/22 відповідач повторно розглянув заяву позивача про перехід на спрощену систему оподаткування за ставкою 2% та 07.11.2022 прийняв рішення, яке оформлене листом №12256/6/03-20-04-03-06, про відмову у переході на спрощену систему оподаткування з 01.04.2022.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп врегульовано підпунктами 298.1.1 - 298.1.4 статті 298 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно названих норм ПК України, зокрема, для переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів: 1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; 2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; 3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги»; 4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.

До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених цією главою.

Якщо суб`єкт господарювання протягом календарного року, що передує року обрання спрощеної системи оподаткування, самостійно прийняв рішення про припинення фізичної особи-підприємця, то при переході на спрощену систему оподаткування до розрахунку доходу за попередній календарний рік включається вся сума доходу, отриманого такою особою в результаті провадження господарської діяльності за такий попередній календарний рік.

Форма розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналізуючи вищенаведені норми ПК України, слідує, що перехід на спрощену систему оподаткування відбувається з дотриманням таких умов: 1) подання відповідної заяви до контролюючого органу разом із розрахунком доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених главою 1 розділу XIV ПК України; 2) дотримання платником податків вимог п. 291.4 статті 291 ПК України.

Пунктом 299.6 статті 299 ПК України визначено, що підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Вказаний перелік підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є вичерпним.

Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до Розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Пунктом 9 Підрозділу 8 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, установлено ряд особливостей застосування положень розділу XIV ПК України.

Згідно підпункту 9.3. пункту 9 Підрозділу 8 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України (чинній на час вирішення відповідачем заяви позивача від 31.03.2022 про перехід на спрощену систему оподаткування) платниками єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, без урахування обмежень, встановлених пунктом 291.5 статті 291 цього Кодексу, не можуть бути, зокрема, суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин).

Підпунктом 9.4 пункту 9 Підрозділу 8 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України відсоткова ставка єдиного податку для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, встановлюється у розмірі 2 відсотки доходу.

Підпунктом 9.8 пункту 9 Підрозділу 8 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України передбачено, що для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платником з особливостями, встановленими цим пунктом, суб`єкт господарювання до останнього числа місяця, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Згідно підпункту 9.9 Підрозділу 8 пункту 9 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України після припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України платники єдиного податку третьої групи, які на день припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України використовували особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, втрачають право на використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, і автоматично вважаються такими, що застосовують систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом.

Відмова відповідача, оформлена листом від 07.11.2022 за №12256/6/03-20-04-03-06, у задоволенні поданої позивачем заяви про переведення на спрощену систему оподаткування, яка повторно розглянута на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022, обґрунтована тим, що в переліку видів діяльності ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» обліковуються види господарської діяльності, що не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, наявністю у позивача ліцензій на право оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, електронними сигарами, сплатою акцизного податку з реалізації торгівлі підакцизними товарами, а також реєстрацією податкових накладних про реалізацію підакцизних товарів.

Пунктом 299.6 статті 299 ПК України передбачено, що визначений виключний перелік підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

У рішенні відповідача, яке є предметом спору у справі, що розглядається, жодна із наведених у пункті 299.6 статті 299 ПК України, не вказана.

Позивач у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування вказував ряд обраних видів діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

Серед самостійно обраних товариством видів економічної діяльності зазначений, зокрема, КВЕД 46.34 оптова торгівля напоями. Інші, зазначені у оспорюваній відмові відповідача КВЕД (46.35 та 47.11), позивачем у заяві не вказувалися.

Відтак, відповідач мав оцінити виключно право позивача на перебування на спрощеній системі оподаткування, виходячи із КВЕД 46.34.

Зазначений вид економічної діяльності (оптова торгівля напоями) згідно національного класифікатора ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457, є загальним та включає підвиди: «Оптова торгівля алкогольними напоями» та «Оптова торгівля безалкогольними напоями».

Таким чином, маючи право здійснювати торгівлю безалкогольними напоями, позивач правомірно в заяві про перехід на спрощену систему оподаткування вказав КВЕД 46.34, оскільки відсутній окремий КВЕД для торгівлі безалкогольними напоями.

Відтак відповідач безпідставно послався на дану обставину, як на перешкоду для задоволення заяви товариства.

У відповідача не було також підстав відмовляти позивачу у задоволенні заяви через наявність за даними ЄДР в переліку видів діяльності ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» КВЕД 46.35 оптова торгівля тютюновими виробами та КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, тому що дані види діяльності не зазначалися позивачем у заяві від 31.03.2022 про перехід на спрощену систему оподаткування.

ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» на час подання заяви та її вирішення відповідачем були діючі ліцензії на: оптову торгівлю алкогольними напоями - сидром та перрі № 00025 терміном дії з 29.04.2021 по 29.04.2026; оптову торгівлю алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту) № 00023 терміном дії з 29.05.2020 по 29.05.2025; на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №№ 2101199, 2101200, 2101198 терміном дії з 01.05.2021 по 01.05.2022.

Наявність діючих ліцензій також зазначена як одна з підстав відмови у переході на спрощену систему оподаткування.

Сама лише наявність діючих ліцензій не може бути підставою для відмови у переході на спрощену систему оподаткування, тому що вони тільки дають право на торгівлю алкогольними напоями, однак не доводять наміру реалізації такого права після переходу на спрощену систему оподаткування.

Серед обраних видів діяльності, які були зазначені позивачем у заяві від 31.03.2022, відсутні види діяльності, пов`язані з роздрібною торгівлею, наявність ліцензій у позивача на роздрібну торгівлю алкоголем не могла впливати на рішення відповідача за заявою позивача.

Відповідач, безпідставно послався, відмовляючи в задоволенні заяви, на наявність у товариства сплати за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Позивач зазначає, що у нього відсутні ліцензії на право торгівлі тютюновими виробами та електронними сигарами, а податковий орган не надав жодних доказів наявності таких ліцензій, хоча в спірному рішенні про відмову в задоволенні заяви повторно послався на це.

Не знайшли свої підтвердження посилання відповідача на здійснення позивачем торгівлі алкогольними напоями з огляду на нарахування та сплату акцизного податку відповідно до платіжних доручень від 24.01.2022, 25.02.2022, 21.03.2022 та 24.05.2022 (а.с.127-130), оскільки сплата акцизного податку здійснена за звітні періоди грудень 2021 року - березень 2022 року, а декларації акцизного податку, подані за звітні періоди квітень 2022 року серпень 2022 року, свідчать про відсутність податкових зобов`язань з акцизного податку, відтак відсутність реалізації.

Доводи відповідача про те, що відповідно до поданого «Звіту про обсяги придбання та реалізації алкогольних напоїв у оптовій мережі» форми 1-ОА від 09.02.2022 залишки підакцизних товарів позивача в одиницях виміру дал. становлять 18282,031, суд відхиляє, оскільки вказана звітність з квітня по жовтень 2022 року свідчить про відсутність таких залишків та не підтверджує реалізацію підакцизних товарів з 01.04.2022.

Апеляційний суд не бере до уваги зазначену відповідачем у спірному рішенні інформацію про реєстрацію ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» з 30.05.2022 по 31.05.2022 4 податкових накладних на придбання підакцизних алкогольних напоїв у ПрАТ «АБІНБЕВ ЕФЕС УКРАЇНА» на суму 7048,5 тис. грн, що в свою чергу, на думку контролюючого органу, свідчить про накопичення залишків підакцизної продукції, оскільки реєстрація за вказані дні проведена тих податкових накладних, які виписані в лютому 2022 року.

З 24.02.2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, режим якого наразі триває.

За нормами пункту 13 частин першої статті 8 Закону України від 12.05.2015 № 389-VII «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, забороняти торгівлю алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі.

Постановою Кабінету Міністрів №1457 від 29.12.2021 (далі Постанова №1457) затверджено Порядок заборони торгівлі зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами, а також алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, в умовах правового режиму воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Відповідно до пунктів 3-5 даного Порядку заборона торгівлі зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами, а також алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, в межах території, на якій вводиться воєнний стан, запроваджується шляхом видання наказу військовим командуванням разом з військовою адміністрацією (у разі її утворення) з метою забезпечення громадської безпеки і порядку.

Наказом військового командування та військової адміністрації (у разі її утворення) визначається час введення та строк дії заборони торгівлі зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами, а також алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, в межах території, на якій вводиться воєнний стан.

Наказ військового командування та військової адміністрації (у разі її утворення) доводиться до виконання Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, обласним, Київській та Севастопольській міським держадміністраціям, МВС, Міндовкіллю, Національній поліції, ДПС.

Військові адміністрації (у разі їх утворення), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації забезпечують негайне інформування про запровадження заборони торгівлі зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами, а також алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, зокрема через засоби масової інформації, суб`єктів господарювання та населення на відповідній території.

Розпорядженням начальника штабу першого заступника Командувача об`єднаних сил від 25.03.2022 №62 «Про заборону торгівлі на території Донецької та Луганської областей алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі» заборонено з 25 березня 2022 року на території Донецької та Луганської областей на період дії правового режиму воєнного стану торгівлю алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі (а.с.183-184).

Вищезазначений розпорядчий акт доведено до відома суб`єктів господарювання та цивільного населення.

Інформацію про запровадження заборони на території Донецької області розміщено на офіційному веб-сайті Краматорської міської ради (а.с.184), засобах масової інформації, офіційних Інтернет ресурсах.

Таким чином, на території Донецької та Луганської областей торгівля алкоголем, на яку у відповідача були наявні відповідні ліцензії, з 25.03.2022 була заборонена і позивач позбавлений саме з вказаної дати і на весь період дії правового режиму воєнного стану на законних підставах вчиняти дії з реалізації алкоголю.

Оскільки пільга, що надається суб`єктам господарювання положеннями пункту 9 Підрозділу 8 Розділу XX «Перехідні положення» ПК України діє виключно на період дії на території України воєнного, надзвичайного стану, позивач може скористатися наданим даними положеннями правом на перебування на спрощеній системі оподаткування тільки на протязі вказаного періоду. З врахуванням встановлених обмежень на торгівлю алкоголем, ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» протягом дії режиму воєнного стану права на таку торгівлю не має і не може її здійснювати, що свідчить про відсутність у нього встановлених обмежень для переходу на спрощену систему оподаткування,.

У відповідача відсутні підстави для висновку про те, що товариство займатиметься продажем підакцизних товарів, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про перехід на спрощену систему оподаткування.

Жодних доказів, які б свідчили про реалізацію позивачем підакцизних товарів в період з 01.04.2022, відповідач суду не подав.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим твердження відповідача, що повноваженнями щодо реєстрування ТзОВ «КАРАВАН-САРАЙ» платником єдиного податку 3-ї групи зі сплатою єдиного податку за ставної 2% з 01.04.2022 наділене виключно ГУ ДПС у Львівській області, яке не є стороною у справі, натомість у ГУ ДПС у Волинській області відповідні повноваження відсутні, оскільки заява про застосування спрощеної системи оподаткування подана товариством через електронний кабінет 31.03.2022, тобто до винесення наказу ДПС України від 09.06.2022 №311 про виконання повноважень ГУ ДПС у Донецькій області ГУ ДПС у Львівській області.

Таким чином, рішення, оформлене листом, від 07.11.2022 за №12256/6/03-20-04-03-06 про відмову в переході на спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2% слід визнати протиправним та скасувати.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Даний підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Таким чином, відповідач належними та допустимими доказами не довів суду, що повторно відмовляючи позивачу в задоволенні заяви від 31.03.2022 про перехід на спрощену систему оподаткування зі сплатою єдиного податку 3-ї групи за ставкою 2%, діяв обґрунтовано, добросовісно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

За таких обставин, апеляційний суд правомірно зобов`язав відповідача зареєструвати позивача платником єдиного податку 3-ї групи зі сплатою єдиного податку за ставкою 2% з 01.04.2022.

Щодо понесених позивачем витрат зокрема на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру заявлених витрат з 12000 грн до 6000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням наведених вище критеріїв, співмірною із наданими адвокатом послугами на виконання умов договору про надання правничої допомоги є сума 6000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року у справі №140/7796/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська