Справа № 260/3244/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2023 року м. Ужгород№ 260/3244/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, м. Київ, Київська область, 03035, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ужанський національний природний парк (вул. Шевченка, буд. 27, смт. Великий Березний, Закарпатська область, 89000, 9) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, м. Київ, Київська область, 03035, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ужанський національний природний парк (вул. Шевченка, буд. 27, смт. Великий Березний, Закарпатська область, 89000, 9) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу (а.с.1-4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу стало відомо з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.05.2023 року, що керівником Ужанського національного природного парку з 01.05.2023 року є ОСОБА_2 . Позивач стверджує, що ОСОБА_2 звільнена з посади заступника директора Ужанського національного природного парку в порядку п. 6 ст. 40 Кодексу законів про працю України наказом №12 від 11.11.2022 року, прийнятого на підставі рішення суду у справі за №298/760/22 у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 , 20 липня 2021 року на посаді заступника директора Ужанського національного природного парку.

Також позивач стверджує, що на підставі рішення суду у справі № 936/592/22 від 03.11.2022 року, ОСОБА_3 04.11.2022 року поновлений на посаді заступника директора головного природознавця Ужанського національного природного парку з 20 липня 2021 року відповідно до наказу від 04.11.2022 р. в.о. директора ОСОБА_4 ..

На підставі рішення суду у справі №298/760/22 з 20 липня 2021 року поновлена на роботі на посаді заступника директора Ужанського національного природного парку та приступила до виконання обов`язків ОСОБА_1 відповідно до наказу від 04.11.2022 р. в.о. директора ОСОБА_4 ..

ОСОБА_2 , яка займала посаду заступника директора на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП наказ №12 від 11.11.2022 року звільнена із займаної посади, про що ознайомлена належним чином і під відеофіксацію та у присутності поліції.

13 липня 2022 року першим заступником Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України видано наказ №235-0 «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_4 », згідно якого начальника Костринського ПНДВ ОСОБА_4 призначено виконувати обов`язки директора Ужанського НПП.

На підставі рішення Великоберезнянського районного суду у справі за №298/763/22 від 11.11.2022 р. на посаді начальника Костринського природоохоронного науково-дослідного відділення Ужанського національного природного парку з 27 жовтня 2021 року поновлено ОСОБА_5 . Таким чином, у зв`язку з рішенням Великоберезнянського районного суду у справі №298/763/22 від 11.11.2022 р. про поновлення ОСОБА_5 , на посаді начальника Костринського ПНДВ, наказ №235-0 від 13.07.2022 р. першого заступника Міністра Р. Гречаника «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_4 », згідно якого начальника Костринського ПНДВ Іваниш В.Ю. призначено виконувати обов`язки директора Ужанського НПП, втратив чинність.

Згідно Положення про Ужанський національний природний парк, у разі відсутності директора (відрядження, відпустка, хвороба тощо) його обов`язки виконує один із заступників директора відповідно до розподілу функціональних обов`язків або інший працівник Парку, визначений наказом Міндовкілля.

У зв`язку поновленням на посаді начальника Костринського ПНДВ, працівника, який раніше займав дану посаду, ОСОБА_4 , як начальник Костринського ПНДВ, на якого було тимчасово покладено виконувати обов`язки директора Ужанського НПП втратив свої повноваження, так як взагалі припинив перебувати в штаті Ужанського НПП. Таким чином заступник директора ОСОБА_1 та заступник директора-головний природознавець ОСОБА_3 , які поновлені на роботі на підставі рішень судів згідно Положення про Ужанський національного природного парку у разі відсутності директора виконують його обов`язки.

Таким чином у зв`язку з поновленням на роботі на підставі рішень судів заступників директора Ужанського національного природного парку Приймича О.В. та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не може займати посаду заступника директора.

Наказ про призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора Ужанського національного природного парку позивач вважає протиправним, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

До суду позивачем подано заява про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив: забезпечити позов шляхом зупинення дії Наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №213-о від 28.04.2023 р. «Про покладення виконання обов`язків директора на ОСОБА_2 » про покладення виконання обов`язків директора Ужанського національного природного парку (а.с.60-63).

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено позивачеві у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову (а.с.73-77).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.78, 79).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, вважає такий необґрунтованим та безпідставним (а.с.96-100).

Також відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.106, 107).

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач позивачем оскаржується наказ Міндовкілля від 28 квітня 2023 року № 213-0, яким покладено виконання обов`язків директора Ужанського національного природного парку (далі - Ужанський НПП) на заступника директора Ужанського НПП Кваковську І.М. (а.с.105).

Так, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

04.11.1950 року підписано Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11.09.1997р. (далі - Конвенція).

Європейською Комісією за демократію через право (Венеціанською Комісією) у доповіді «Про верховенство права», що затверджена Венеціанською комісією на 86 пленарному засіданні (Венеція 25-26.03.2011) зазначено, що однією із складових верховенства права є правова визначеність, яка вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають (пункти 41, 46).

Також, у рішенні Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) неодноразово висловлював свою позицію, у відповідності до якої принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Зокрема, на думку суду вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає. Щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права, тлумачитися у спосіб сумісний з верховенством права і найбільш сприятливий для особи (рішення у справах «Полторацький проти України» (Poltoratsky v. Ukraine) від 29.04.2003, заява № 38812/97, §155, «Олександр Волков проти України» (Olecksandr Volkov v. Ukraine) від 09.01.2013, заява № 21722/11, §170, «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine) від 14.10.2010, заяви № 23759/03 та № 37943/06, §57).

При цьому, під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» і «передбачуваності». «Закон» повинен бути належним доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія (рішення у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Msloslavky v. United Ksngdom), рішення від 23.06.1995, заява № 18139/91, §37).

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що суб`єкт, який звертається до суду за захистом, має обґрунтувати порушення своїх прав, і таке порушення має бути, по-перше реальним, а по-друге, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З пунктів 2, 3 статті 9 Конвенції слідує, що доступ до процедури перегляду прийнятих рішень в суді забезпечується в рамках національного законодавства Сторони, а наявність достатньої зацікавленості та факт порушення того чи іншого права визначаються згідно з положеннями національного законодавства і залежно від мети надання зацікавленій громадськості широкого доступу до правосуддя в рамках Конвенції.

Поряд з викладеними висновками щодо Конвенції, суд враховує, що у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Наведена практична міжнародна правова позиція знаходить своє відображення у частині першій статті 5 КАС України.

Відповідно до пункту 1.3. Положення про Проект організації території національного природного парку, охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів, у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 21.08.2014 № 273, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2014 за № 1133/25910 (далі - Положення), проект організації території розробляється відповідно до законодавства та вимог міжнародних договорів з метою визначення і обґрунтування заходів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, щодо провадження діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, а також визначення та обґрунтування стратегії розвитку національного природного парку (далі - парк) на десять років.

Судом зокрема встановлено, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії та стосується прав та обов`язків тих осіб, щодо яких він був виданий, а саме Ужанського національного природного парку та ОСОБА_2 .

В порушення вимог частини першої статті 78 КАС України позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на обґрунтування свого порушеного права.

Разом з цим, наказом Міндовкілля від 10 травня 2023 року за № 226-0 (а.с.104) виконання обов`язків директора Ужанського НПП покладено на ОСОБА_6 та визнано таким, що втратив чинність наказ Міндовкілля від 28 квітня 2023 року № 213-0, тобто оскаржуваний наказ.

З огляду на вищенаведене, судом також встановлено, що предмет спору у даній справі відсутній, у зв`язку із втратою чинності оскаржуваним наказом Міндовкілля від 28 квітня 2023 року № 213-о.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21 пункту 10 Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2020 № 614, міністр призначає на посаду і звільняє з посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міндовкілля, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Положення про Ужанський національний природний парк, затвердженого наказом Міндовкілля від 28.08.2020 № 69 (в редакції наказу Міндовкілля від 24.02.2023 № 111) (далі - Положення) управління Парком здійснюється відповідно до вимог законодавства спеціальною адміністрацією.

Адміністрацію очолює директор, якого Міністр захисту довкілля та природних ресурсів України призначає та звільняє з посади у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 3.8. Положення визначено, що у разі відсутності директора (відрядження, відпустка, хвороба, тощо) його обов`язки виконує один із заступників директора відповідно до розподілу функціональних обов`язків або інший працівник парку, визначений наказом Міндовкілля.

Згідно з положеннями Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

З огляду на вищенаведене, при визначенні ОСОБА_2 в якості особи, на яку було покладено виконання обов`язків Ужанського національного природного парку Міндовкілля діяло в межах своїх повноважень.

Позивач у позові зазначає, що наказ № 25-к від 31 серпня 2021 року щодо призначення ОСОБА_2 підписаний неуповноваженою особою, оскільки у справі № 260/1657/21 визнано протиправним та скасовано наказ Міндовкілля від 29 квітня 2021 року № 124-0 щодо призначення ОСОБА_7 директором Ужанського НПП.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, залишеним в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 260/1657/21 скасовано наказ Міндовкілля від 29 квітня 2021 року № 124-0.

Чинне процесуальне законодавство не передбачає зворотної дії судового рішення у часі.

Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Частиною другою статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З огляду на вищенаведене, скасування наказу Міндовкілля від 29 квітня 2021 року № 124-0 відбулось в момент ухвалення рішення суду та не впливає на обставини, що відбулись раніше.

Разом з цим, позивачем наказ про призначення ОСОБА_2 не оскаржувався.

ОСОБА_1 у позові також зазначає, що на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року у справі за № 298/760/22 наказом Ужанського національного природного парку від 04 листопада 2022 року її було поновлено на посаді заступника директора Ужанського НПП, а на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2022 року у справі № 936/592/22 наказом Ужанського НПП від 04 листопада 2022 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді заступника директора - головного природознавця Ужанського НПП.

У зв`язку із вищенаведеним, наказом Ужанського НПП від 11 листопада 2022 року за №12 ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора Ужанського НПП.

Відповідно до пункту 4.1. ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» до складу реквізитів документів віднесено дату (10) та реєстраційний індекс (11) документа.

Пунктом 4.4. зазначеного ДСТУ визначено, що документи, що їх створюють юридичні особи, обов`язково повинні мати такі реквізити: найменування юридичної особи (04), назва виду документа (09) (не зазначають на листах), дата документа (10), реєстраційний індекс документа (11), заголовок до тексту документа (19), текст документа (20), підпис (для електронних документів - електронний підпис або електронна печатка в разі відсутності електронного підпису) (22).

Відповідно до пункту 1 розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації.

Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Копії наказів Ужанського НПП від 04 листопада 2022 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Ужанського НПП та ОСОБА_3 на посаді заступника директора - головного природознавця Ужанського НПП не містять реєстраційних індексів, що не відповідає вимогам діловодства, а отже зазначені накази не є офіційними документами та не мать юридичної сили.

Також, позивачем не надано копію наказу Ужанського НПП від 11 листопада 2022 року № 12 щодо звільнення ОСОБА_2 .

Разом з цим, відповідно до листа Ужанського НПП від 22 травня 2023 року № 256 (а.с.103) ОСОБА_1 не поновлена на посаді заступника директора Ужанського НПП, у книзі реєстрації наказів відсутній наказ щодо поновлення ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 працює на посаді заступника директора Ужанського НПП з 01 вересня 2021 року, з посади не звільнялась, наказ про її звільнення не видавався.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_2 не була звільнена з Ужанського НПП, а отже мала право виконувати обов`язки директора.

Позивач зазначає, що наказ Міндовкілля від 13 липня 2022 року за № 235-0 щодо покладення виконання обов`язків директора Ужанського НПП на ОСОБА_4 втратив чинність на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року у справі № 298/763/22, яким ОСОБА_8 поновлено на посаді начальника Костринського природоохоронного науково- дослідного відділення Ужанського НПП.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини жодним чином не стосуються предмета позову, оскільки позивачем оскаржується наказ Міндовкілля від 28 квітня 2023 року № 213-0.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2022 року у справі № 298/763/22 щодо поновлення ОСОБА_5 , на посаді начальника Костринського природоохоронного науково-дослідного відділення Ужанського НПП не є безпосередньою підставою для втрати чинності наказом Міндовкілля від 13 липня 2022 року № 235-0, оскільки вимагає прийняття відповідних рішень боржником - Ужанським НПП.

Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження поновлення ОСОБА_5 , та звільнення ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, оскільки оскаржуваним наказом права та свободи позивача не порушено, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, м. Київ, Київська область, 03035, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Ужанський національний природний парк (вул. Шевченка, буд. 27, смт. Великий Березний, Закарпатська область, 89000, 9) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець