Справа № 420/9198/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9198/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 26.04.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області, в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить суд визнати протиправними та скасувати постанови відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області: №332087 від 12.09.2022; №355239 від 06.02.2023; №355240 від 06.02.2023.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на час проведення перевірки, та застосування до нього адміністративно-господарського штрафу за оскаржуваними постановами, суб`єктом господарювання він не являвся. Діяльність як суб`єкт господарювання (ФОП) за його заявою було припинено 31.03.2021. Крім того, на момент виникнення правовідносин він не являвся автоперевізником, оскільки за договором позики від 01.08.2022 транспортний засіб перебував в розпорядженні (користуванні) іншої особи. З огляду на це, особа позивача не може розглядатись як відповідальна.

Щодо спірної постанови №332087 від 12.09.2022 зазначає, що відсутність (не забезпечення) вагового комплексу при проведенні вагового контролю працівника «оператор вагового комплексу», є підставою для критичного ставлення до результатів (цифрових показників) вагових вимірів загальної маси та навантаження на осі ТЗ, від так i до встановлення розміру відсотку перевищення навантажень, що у свою чергу відповідачем-2 визначило розмір штрафної санкції, за відповідним абзацом частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також відповідачем не забезпечено вагове вимірювальне обладнання повіркою (метрологічною атестацію), на підтвердження чого має свідчити документ: «Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки». У порушення вимог ДБН В.2.3-4:2015, обумовлених підпунктами: 2; 16 2 розділу III Наказу №255 Відповідачем-1 та Відповідачем-2 не забезпечено пункту габаритно-вагового контролю, розташованого на автодорозі М-05 Київ-Одеса 425км.+811м., де здійснювався ГВК, документацією на підтвердження: відповідних норм ДБН В.2.3-4:2015 поверхні площі майданчику (рівність, необхідні ухили, тощо); наявності схеми організації руху перед, після та на самому пункті ГВК, затвердженого Відповідачем-1, та відповідними підрозділами (установами) Державного агентства автомобільних доріг України поліції України (пункт 6 Наказу №255). Зазначений факт свідчить про незаконність проведення ГВК на пункті, відтак, сумнівну достовірність результатів вимірів. Відсутність законодавчо встановлених підстав проведення рейдової перевірки та габаритно-вагового контролю 23.08.2022 свідчить про незаконність проведення контролю за вищевказаною адресою без відповідного розпорядчого документу на її здійснення, що у свою чергу унеможливлює вважати результати такої перевірки легітимними. Не правильно проведений розрахунок визначення відсотку перевищення вагового параметру на встроену вісь ТЗ. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався 25.10.2022, коли отримав її Укрпоштою листом від Відповідача - 2, що підтверджується чеком АТ «Укрпошта» від 17.10.22 та витягом трекінг кода із сайта АТ «Укрпошта».

Щодо спірної постанови №355239 від 06.02.2023 вказує, що постанова була винесена на підставі Акту «Проведення перевірки додержання вимог автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів автомобільним транспортом» від 20.12.2022 №347378. У порушення вимог щодо заповнення Акту перевірки, зазначений документ складено на 90-95% нерозбірливим (нечитабельним) почерком (слова, речення...), що унеможливлює ознайомлення з ним в достатньому, необхідному обсязі. Відтак, уявлення про яке саме порушення та його кваліфікацію йдеться, є неможливим. Відсутність (не забезпечення) вагового комплексу при проведенні вагового контролю працівника «оператор вагового комплексу».

Щодо спірної постанови №355239 від 06.02.2023 позивачем додатково зазначено, що Акт перевірки, який став підставою для винесення постанови, складено нерозбірливим почерком, що унеможливлює ознайомлення з ним в достатньому та необхідному обсязі.

Ухвалою судді від 01.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме надання до суду належним чином оформленої позовної заяви із визначенням суб`єктного складу учасників справи та вірним зазначенням адреси позивача.

12.05.2023 до суду надійшла заява (вх.№15337/23) ОСОБА_1 про усунення недоліків позову з додатком позовної заяви в редакції з урахуванням вимог ухвали від 01.05.2023.

Ухвалою судді від 17.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 , в редакції від 12.05.2023, прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку статті 262 КАС України.

23 червня 2023 року суд ухвалив у задоволенні заяви ОСОБА_1 (19.06.2023, вх..№19879/23) про залучення співвідповідача - відмовити.

01 червня 2023 року до суду (вх.№ ЕП/20514/23) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що до позивача правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення на підставі частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Вказано, що під час проведення перевірки водій транспортного засобу не повідомляв інспекторів про наявність договору позички транспортного засобу або іншого договору, що встановлює правові підстави для користування і (або) розпорядження транспортним засобом, а також не було надано жодних документів, для встановлення іншого перевізника. Жодних документів, які підтверджували б передачу транспортного засобу в належне користуванні іншій особі надано не було. Зазначено, що з актах перевірки встановлено, що під час проведення перевірки посадовими особами відповідача була досліджена ТТН, копія якої наявна в матеріалах справи, та відповідно до якої автомобільним перевізником вантажу вказано позивача. Вказано, що з огляду проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача однією посадовою особою Укртрансбезпеки, підпис якої наявний у довідках про результати здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, та без участі в такому контролі оператора вагового комплексу, відсутність у цій довідці підпису в графі «Оператор вагового комплексу», не є доказом порушення норм законодавства при складанні цієї довідки та не є достатньою підставою вважати результати здійснення габаритно-вагового контролю неправомірними. Зазначено, що позивачем не було надано жодного доказу на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом та під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Під час оформлення матеріалів перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, посадовими особами Укртрансбезпеки було здійснено розрахунок відсотку перевантаження з урахуванням меншого показнику, встановленого при зважуванні, тобто того, який було встановлено після першого зважування.

12.06.2023 до суду (вх.№19046/23) від позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що усі докази, що подані до суду разом із відзивом на позовну заяву є неналежними та недопустимими з огляду на відсутність їх належного засвідчення. Повторює, що на час винесення спірних постанов позивач не був суб`єктом господарювання та не є автомобільним перевізником. Зазначав про незабезпечення вагового комплексу проведенням періодичної перевірки вагового обладнання, підкреслював про неналежне оформлення документів перевірки, звертав увагу суду на відсутність оператора вагового комплекса.

Також, 21.06.2023 до суду (вх.№ЕП/23602/23) від відповідача надійшли додаткові пояснення у яких зазначено, що фізична особа є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а ТТН не є документом, на підставі якого достеменно можливо встановити автомобільного перевізника.

Крім того, від позивача до суду надійшли пояснення від 28.06.2023 вх.№21543/23.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.15-15), ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем у період з 19.06.2020 по 31.03.2021.

Матеріали справи містять копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу (а.с.32-35), відповідно до яких автомобіль DAF 95 XF 380 НОМЕР_1 та напівпричіп FRUEHAUF НОМЕР_2 є власністю ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять договір позички транспортного засобу від 01.08.2022 (а.с.31-32), відповідно до якого ОСОБА_1 безоплатно передає ОСОБА_2 автомобіль DAF 95 XF 380 НОМЕР_1 та напівпричіп FRUEHAUF НОМЕР_2 , що належить позичкодавцю та акт приймання-передачі транспортного засобу від 01.08.2022 (а.с.26).

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 23.08.2022 №0063127 (а.с.29), автомобіль DAF 95 XF 380 НОМЕР_1 та напівпричіп FRUEHAUF НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , у пункті 6 визначено результати вагового контролю: навантаження на осі, тонн: 1)7,09 2)10,64; 3)7,93; 4)9,02; 5)8,93.

Довідка підписана посадовою особою Укртрансбезпеки.

23.08.2022 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області складено акт №339470 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.19), відповідно до якого проведено перевірку транспортного засобу DAF 95 XF 380; FRUEHAUF 234C1NL, номерний знак НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , згідно ТТН №405332 від 23.08.2022, ПП «Дімов». Під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу згідно товаро-траспортної накладної №405332 від 23.08.2022 з перевищенням габаритно-вагових норм, встановлених п.п.22.5 ПДР України на 7,85% на строєну вісь (24 т допустимо, фактично 25,88 т), у т.ч. порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз.14 ч.1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10 10%, при перевезенні подільного вантажу.

Пояснення водія про причини порушень: «не согласен».

Акт від 23.08.2022 підписано водієм та двома посадовими особами, що провели перевірку.

На підставі акту від 23.08.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 12.09.2022 №332087 (а.с.21), відповідно до якої, ураховуючи що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.14 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.

Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 20.12.2022 №0063377 (а.с.30), автомобіль DAF 95 XF 380 НОМЕР_1 та напівпричіп FRUEHAUF НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , у пункті 6 визначено результати вагового контролю: навантаження на осі, тонн: 1)7,55 2)12,22; 3)6,08; 4)7,69; 5)7,51. Повна мача транспортного засобу 41,050 тонн.

Довідка підписана посадовою особою Укртрансбезпеки.

20.12.2022 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області складено акт №347378 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.20), відповідно до якого проведено перевірку транспортного засобу DAF FRUEHAUF, номерний знак НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , Під час перевірки виявлено порушення: ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», у т.ч. порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абз. 14 ч.1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10%, при перевезенні подільного вантажу.

Пояснення водія про причини порушень: «не надав».

Акт від 20.12.2022 підписано водієм та двома посадовими особами, що провели перевірку.

На підставі акту від 20.12.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.02.2023 №355239 (а.с.22), відповідно до якої, ураховуючи що ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.14 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 8500,00 грн.

На підставі акту від 20.12.2023 відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.02.2023 №355240 (а.с.23), відповідно до якої, ураховуючи що ОСОБА_1 допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Матеріали справи містять лист відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 13.10.2022 №35032/32/24-22 (а.с.18), у якому повідомляється, що однією з функцій ваг автомобільних електронних AR-WIM, модель 020Т-AR, турецької фірми-виробника «ESIT» є вимірювання відстані між осями. Щодо операторів габаритно-вагового контролю, інформовано, що відповідно до штатного розпису у Відділі посада «Оператор вагового комплексу» відсутня. Вказано, що габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Вважаючи оскаржувані постанови протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух», відповідно до частини 2 статті 29 якого, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з пунктами 3, 4 якого державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до п.12, 13 Порядку № 1567, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Суд зазначає, що відповідачем до суду надано щотижневий графік та видане на його підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №025/в від 22.08.2022 та №042/в від 16.12.2022 (а.с.154-159), тобто доведено правомірність проведення рейдової перевірки.

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно частин 1, 4 статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.20-22 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Суд зазначає, що позивач у позовній заяві посилається на те, що він не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, на підтвердження чого надає до суду договір позички транспортного засобу від 01.08.2022 (а.с.31-32), укладений позивачем як позичкодавцем, відповідно до якого позикодавець безоплатно передає користувачу в тимчасове користування транспортний засіб.

Також позивач надав до суду акт приймання-передачі транспортного засобу від 01.08.2022 (а.с.33).

Суд вважає, що надані позивачем до суду договір позички транспортного засобу від 01.08.2022 та акт приймання-передачі транспортного засобу не є достатніми доказами на підтвердження передачі транспортного засобу позивача, оскільки доказів реєстрації ним такого транспортного засобу (тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб) до суду не надано.

Відповідно до ч.11 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. У разі наявності обтяжень реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється за наявності згоди обтяжувача (обтяжувачів), справжність підпису (підписів) якого (яких) засвідчено нотаріусом.

Згідно з абзацом 1 пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі Порядок №1388) власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.

Водночас абзацом 2 пункту 7 Порядку №1388 передбачено, що експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Дію абзацом 2 пункту 7 зазначеного Порядку на час діє на території України воєнного стану не зупинено.

Тобто, незважаючи на продовження користувачам транспортних засобів терміну реєстрації за ними транспортних засобів до дев`яноста днів після припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, відсутність такої реєстрації позбавляє права таких користувачів експлуатувати відповідних транспортний засіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня 1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Суд зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №240/22448/20.

Щодо посилань позивача у позовній заяві на відсутність у довідці про здійснення габаритно-вагового контролю підпису оператора вагового комплексу, суд зазначає таке.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879).

Пунктом 3 цього Порядку визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За змістом пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м., за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Згідно з п.21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Згідно із п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Також, за змістом п.п.4,5 п.4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 (далі - Порядок №1007/1207), посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.

Тобто, з приписів Порядку №879 та Порядку №1007/1207 вбачається, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо результатів здійснення габаритно-вагового контролю.

Форма довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю визначена вищевказаним Порядком №1007/1207 та повинна містити: дату вагового контролю, найменування місце розташування пункту габаритно-вагового контролю, дані водія транспортного засобу, марку, модель реєстраційні номера автомобіля, причепу, тип транспортного засобу, результати вагового контролю, в тому числі навантаження на осі. Вказана довідка підписується посадової особою Укртрансінспекції, що проводила габаритно-ваговий контроль, оператором вагового комплексу, а також скріплюється печаткою.

Водночас, відповідно до п.16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Отже, чинним законодавством визначено право здійснення габаритно-вагового контролю однією посадовою особою Укртрансбезпеки, а відтак враховуючи доводи відповідача у відзиві про те, що саме інспектор Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області і був оператором вагового комплексу, не зазначення у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю у графі «оператор вагового комплексу» прізвища та ініціалів та підпису цієї ж посадової особи Укртрансбезпеки не є свідченням нездійснення габаритно-вагового контролю.

Щодо доводів позивача про те, що ваговий комплекс не забезпечено щорічною повіркою вагового обладнання, суд зазначає таке.

В той же час відповідачем на спростування вказаних доводів до суду надавалась копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/4127 від 26.05.2021 (а.с.175), яке проте було чинним до 26.05.2022.

Враховуючи те, що перевірка транспортного засобу позивача була здійснена 23.08.2022 та 20.12.2022, такий сертифікат на час виникнення спірних правовідносин не був чинним, а іншого до суду не надано.

Згідно з п.12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до вимог пункту 17, 18 статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»: періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, відповідно до яких міжповірочний інтервал автоматичних зважувальних приладів, зокрема приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь становить 1 рік.

Отже, з урахуванням викладеного та зважаючи на положення вищенаведених норм законодавчих актів, якими врегульовано спірні правовідносини, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що габаритно-ваговий контроль позивача було здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.12.2019 у справі №557/322/17.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги позивача - задоволенню.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що ставка судового збору за звернення до суду з даним адміністративним позовом згідно п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто судовий збір за звернення до суду з даним адміністративним позовом становить - 2684*0,4=1073,60 грн.

Позивачем за звернення до суду з даним адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.03.2023 (а.с.14).

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути з відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області №332087 від 12.09.2022.

Визнати протиправними та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області №355239 від 06.02.2023.

Визнати протиправними та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області №355240 від 06.02.2023.

Стягнути з відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області (65008, м. Одеса, пл.Б. Дерев`янка, 1, каб.203, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА