Справа № 460/7113/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2023 року м. Рівне №460/7113/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України в м. Києві Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі-відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі-відповідач-2), в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 29.12.2022 №41, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 23 грудня 2022 року.

зобов`язати відповідача-2 призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 23 грудня 2022 року.

За змістом позовної заяви вимоги обґрунтовані тим, що позивач, 23.12.2022 звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком, яка разом із поданими документами за принципом екстериторіальності передана для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві. Повідомив, що 29.12.2022 відповідач-1 прийняв рішення №41 про відмову в призначенні пенсії за віком з підстав що, на його думку, не підтверджено період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. При прийнятті спірного рішення відповідач-1 зазначив, що відомості про роботу ОСОБА_1 в Єльському ліспромхозі «Філіалу «Об`єднання «Мозирдрев» суперечать відомостям про проживання позивача на території радіоактивного забруднення.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії, оскільки у нього наявний статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, а період проживання в зоні забруднення підтверджується довідкою сільської ради.

Ухвалою суду від 30.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-2 заперечив позовні вимоги, за змістом відзиву на позовну заяву повідомив, що записи трудової книжки позивача вказують на те, що в період з 20.01.1988 по 16.04.1992 він працював у республіці Білорусь, у місцевості, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. А тому з наданих документів про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується його факт проживання з моменту аварії станом на 01.01.1993 2 роки 5 місяців 9 днів. Враховуючи наведене, оскарженим рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з не підтвердженням проживання у зоні гарантованого добровільного відселення за станом на 1 січня 1993 року 3 роки.

З цих підстав відповідач-2 просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

Позивач громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в с. Глинне Рокитнівського району Рівненської області.

Посвідченням Серія НОМЕР_1 , виданим 13.12.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, підтверджується наявність у позивача статусу особи, який потерпів внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

На заяву ОСОБА_1 від 23.12.2022 щодо призначення йому пенсії за віком відповідач-1 рішенням від 29.12.2022 №41 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що, на його думку, не підтверджено період роботи (проживання) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. У рішенні вказано, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується його факт проживання з моменту аварії станом на 01.01.1993 2 роки 5 місяців 9 днів.

Не погоджуючись з таким рішення Пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1 у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.

Докази відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Суд не відхиляє докази подані учасниками справи. Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії він досягнув повних 58 років.

Підставою для прийняття оскарженого рішення слугував висновок відповідача-1 про те, що на його думку, не підтверджено проживання (робота) ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993.

Оцінюючи обґрунтованість висновків Пенсійного органу, суд враховує, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Відтак, зазначеними положеннями Порядку №22-1 чітко встановлені документи, які засвідчують особливий статус особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи. Підтвердження іншими документами такого статусу, як і визначення права на призначення пенсії за віком із зниженням відповідного пенсійного віку з урахуванням інших відомостей не передбачено чинним законодавством.

Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 23.12.2022 позивачем додано довідку Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 15.12.2022 №10965 про періоди проживання в зоні радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серії НОМЕР_1 від 13.12.1993.

Згідно зі ст. 65 Закону №796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року №501 (далі Порядок №51, в редакції, чинній станом на дату видачі позивачу посвідчення у 1993 році), передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З аналізу наведених норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року у справі № 21-1048во06, від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а, Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 212/5780/16-а.

Абзацом третім пункту 5 Порядку №501 передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Таким чином, суд вважає, що видавши позивачу посвідчення Серії Б категорії 3, держава в особі Рівненської обласної державної адміністрації визнала, що позивач станом на 1 січня 1993 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Виходячи з цього суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає йому право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Також, суд встановив, що довідкою Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області від 15.12.2022 №10965 підтверджується, що позивач дійсно постійно проживав і постійно зареєстрований в с. Познань Сарненського району Рівненської області з квітня 1986 року по дату видачі довідок.

Підстава видачі довідки погосподарські книги за 1986-2025 роки. У довідці зазначено, що даний населений пункт відноситься до ІІІ-ої зони радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", село Познань Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зони).

Зазначене свідчить про те, що наданими відповідачу документами, що чітко передбачені Порядком №22-1, підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років. Крім того, у даній зоні позивач постійно проживав з квітня 1986 року по день звернення із заявою до відповідача 29.12.2022. Як наслідок, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 6 років (35/2, але не більше 6 років).

У оскарженому рішення відповідача-1 вважає, що відомості про роботу ОСОБА_1 в Єльському ліспромхозі «Філіалу «Об`єднання «Мозирдрев» суперечать відомостям про проживання позивача на території радіоактивного забруднення.

Суд оцінює критично та відхиляє такі висновки відповідача-1, позаяк, як уже зазначалось, період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до наданих Пенсійному органу документів підтверджено із квітня 1986 по дату видачі довідки.

Органами пенсійного фонду не спростовано достовірності відомостей, вказаних у довідці про проживання в зоні гарантованого добровільного відселення первинними документами, зокрема й тими, які оцінювала Рівненська обласна державна адміністрація, видавши позивачу посвідчення потерпілого 3 категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд встановив, що зі змісту наданої позивачу трудової книжки Серія НОМЕР_2 , дата заповнення 24.01.1988, вбачається, що ОСОБА_1 з 20.01.1988 по 26.09.1992 працював в Лєльчицькому лісопункті Єльського ліспромхозі «Філіалу «Об`єднання «Мозирдрев» на посадах обрубщика сучків та водія лісовоза.

Суд наголошує, що загальнодоступньою є інформація, що смт. Лельчиці Лульчицького району Гомельської області Республіки Білорусь (на території якого розташований лісопункт, в якому працював позивач) знаходиться за 61,45 км. від с. Познань, в якому проживав позивач, докази про проживання позивача в іншому населеном пункті окрім с. Познань Сарненського р-ну Рівненської області відповідачами суду не надано, а судом в ході розгляду справи не встановлено.

Таким чином, не підтверджено проживання позивача в іншій місцевості, окрім зони гарантованого добровільного відселення, а трудова книжка не відноситься до документів, які можуть підтверджувати або спростовувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Окрім цього, надання інших документів, які би підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, відповідно до змісту якої позивач дійсно постійно проживав і постійно зареєстрований в с. Познань Сарненського району Рівненської області з квітня 1986 року по дату видачі довідок.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Таким чином, наданими відповідачу документами чітко підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (понад 35 років станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії) та станом на 01.01.1993 понад 6 років, а як наслідок, наявне право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення відповідача-1 від 29.12.2022 №41, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та підлягає скасуванню.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідачі не виконали процесуального обов`язку доказування та не підтвердили правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, натомість позивачем повністю доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити частково.

За результатом розгляду справи судом, суд дійшов висновку про необхідність відновлення прав та інтересів позивача у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (на обліку в якому перебуватиме позивач) призначити і виплачувати йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 23 грудня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн відповідно до положень ст. 139 КАС України солідарно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 29.12.2022 №41, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 23 грудня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи із 23 грудня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 42098368) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.Є. Махаринець