Справа № 420/6252/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6252/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) здійснити нарахування та виплату Позивачу ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року у розмірі 128 333,33 грн., з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно Довідки № 24 від 18.07.2022 р. Позивач приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року у загальній кількості 55 днів. Для виплати додаткової грошової винагороди Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано лист № 802/4007 від 13.09.2022 р. та рапорт від 26.09.2022 р. з відповідними додатками. Проте, на теперішній час позивач не отримав додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях. Виходячи з вищезазначеного, у період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року та з 01 липня по 14 липня 2022 року Позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 03.04.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/6252/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

Суд зазначає, що копію Ухвали суду від 03.04.2022 надіслано на електронну пошту відповідача 04.04.2023 року, зазначену в позовній заяві, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

При цьому, 12 грудня 2022року судом опубліковано оголошення на сайті Одеського окружного адміністративного суду, та повідомлено про відкриття спрощеного позовного провадження по адміністративній справі №420/6252/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а отже, судом вжито усі передбачені КАС України заходи для інформування відповідача щодо знаходження у провадженні Одеського окружного адміністративного суду даної справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне

ОСОБА_1 проходить військову службу в межах запровадженого в державі військового стану, у ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 № 24 від 18.07.2022 р.

В період з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року ОСОБА_1 брав участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується наявною в матеріалах довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 № 24 від 18.07.2022 р., скерованою Начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Листа від 13.09.2022 року № 802/4007, відповідно до котрого вбачається, що Відповідно Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.05.2022 № 113, виданого на підставі розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 12.05.2022 № 1252, та бойового розпорядження Начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.05.2022 № 2022/86/1, витягу з журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_6 інв. № 107, рапорта командира зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_7 від 18.07.2022 № 3618 військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_1 був направлений та введений у склад сил та засобів, для виконання завдань у ІНФОРМАЦІЯ_8 та приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

На підставі вищенаведеного командиром взводу О та ППС роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому числі: солдату ОСОБА_1

Позивач вважає, оскільки він приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, то невиплата відповідачем збільшеної додаткової винагороди 100 000 грн., відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є протиправною, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно із Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 №558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306 грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).

Відповідно до п. 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з пунктами 2-1, 3 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Так, у період виникнення спірних правовідносини було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року, абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1.бойовий наказ (бойове розпорядження);

2.журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3.рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 1 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - окреме доручення №912/з/29, яке почало діяти з 01.06.2022) застосовувався такий порядок та умови виплати додаткової винагороди:

Пунктом 1 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29 визначено, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях a6o забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки i оборони, відсічі i стримування збройної aгpecii, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дій aбo заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

- бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в paйоні ведення воєнних (бойових) дій, бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах регіону виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони a6o наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборона держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборону держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення pyxy oпopy на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

- завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної розвідки в районі ведення бойових дій aбo на територіях України, тимчасово окупованих противником. бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі ix захоплення a6o спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

- бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

- виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

- виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

- здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

- виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, судами в морській, річковій акваторії.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно з пунктом 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Абзац 1-3 пункту 4 окремого доручення №912/з/29 доручено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною у додатку №2 до цього доручення.

У підставах надання довідок про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях є: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу.

Відповідно до пункту 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

У п.13 окремого доручення №912/з/29 зазначено, що вважати такими, що не застосовуються з 01.06.2022 року телеграми Міністра оборони України, серед яких і №248/1298 від 25.03.2022 року.

Згідно п. 14 встановлено застосовувати це доручення з 01.06.2022 року.

Отже, з огляду на вказані норми суд дійшов висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

Так, Відповідно до довідки від 18.07.2022 року № 24, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1 , який проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3, приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

Довідка видана на підставі Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 14.05.2022 № 113, виданого на підставі розпорядження командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 12.05.2022 № 1252, та бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.05.2022 № 2022/86/1 витяг з журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_6 інв. № 107, рапорту командира зведеного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_9 від 18.07.2022 № 3618.

Отже, наведене свідчить про наявність законодавчо передбачених підстав для визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) щодо не нарахування та не виплати позивачеві - ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року у розмірі 128 333,33 грн., з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.

Так, як з`ясовано судом, та зазначено вище, командиром взводу О та ППС роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткову грошову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29, на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому числі: солдату ОСОБА_1 .

Між тим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо розгляду зазначеного рапорту, та відповідне рішення за наслідками його розгляду, позивач від відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3, не отримав, що власне послугувало підставою для звернення до суду за захистом порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Так, при вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р. N 21-87а13.

За приписами ст. 245 КАС України у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не лише при розгляді вимог щодо протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і як наслідок вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідатиме характеру такого порушення з урахуванням фактичних обставин окремо взятої справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Суд наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета кореспондує положенням статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Так, приписами Постанови №168, окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року, рішенням (телеграмою) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року фактично визначено обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_3 видати наказ про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за умов наявності документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, якими є бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командира підрозділу та довідки командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 Окремого доручення.

В даному випадку, як встановлено судом, та зазначено вище, до відповідача командиром взводу О та ППС роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 був поданий рапорт від 26.09.2022, в якому останній просив виплатити особовому складу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та у відповідності до вимог окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 на підставі довідок про безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії видані ІНФОРМАЦІЯ_4, в тому числі: солдату ОСОБА_1 , тобто документ, який є документальним підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Таким чином, в даному випадку, вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві - ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум, у жодному разі не є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, адже у ІНФОРМАЦІЯ_3 в даному випадку відсутня можливість діяти за власним розсудом, чи вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними.

Відтак, зважаючи на викладене, суд доходить висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.

Водночас, суд акцентує, що вимога позивача про зобов`язання здійснити нарахування та виплату йому додаткової винагороди саме у розмірі 128 333,33 грн., є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вказане, з урахуванням вищеокреслених висновків суду, є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, адже є суто компетенцією останнього.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) щодо не розгляду рапорту командира взводу О та ППС роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 26.09.2022 року в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди: з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) розглянути рапорт командира взводу О та ППС роти ВСП ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 26.09.2022 року, за наслідками котрого здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. за періоди: з 20 травня по 31 травня 2022 року, з 01 червня по 30 червня 2022 року, з 01 липня по 14 липня 2022 року, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 18.07.2023 р., з урахуванням знаходження судді Ю.В. Харченко, у відпустці, у період часу з 12.05.2023 р. по 06.06.2023 р., а також на лікарняному - з 07.06.2023 р. по 14.06.2023 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково

18.07.23.