Справа № 214/10459/21
Суддя: Ткаченко А. В.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Ткаченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу №214/10459/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Левченко Ніни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні відповідача) - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, закриття справи, -

Представники: від третьої особи - Кушнір О.В. ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд: поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі; скасувати постанову серії 1АВ №02600970 від 25 вересня 2021 року про накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; закрити справу за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що постановою інспектора Департаменту ПП Левченко Н.В. серії 1АВ №02600970 від 25 вересня 2021 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Оскаржувану постанову ОСОБА_1 вважає безпідставною, протиправною. Зауважила, що відповідальність за ст.122 КУпАП настає за порушення встановлених обмежень швидкості руху водіями транспортних засобів. Так, аналізом фото та відеоматеріалів, наявних в оскаржуваній постанові, чітко видно, що водієм автомобіля був чоловік, а ніяк не вона. Вважає, що при розгляді справи інспектором не було належним чином ідентифіковано особу водія, котрий перебував за кермом в момент фіксації порушення; не встановлено доказів порушення ПДР України саме нею, ОСОБА_1 ; не роз`яснено їй процесуальні права, вона була позбавлена можливості скористатись правовою допомогою, надати письмові пояснення. Окремо зауважила, що в момент фіксації порушення в автоматичному режимі, 31 серпня 2021 року об 11.48 год., вона перебувала на роботі в ТОВ «БІО ЕКСПОРТ» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Центральна, 27-ж, а тому ніяк не могла знаходитись за кермом автомобіля по вул. Волгоградська, 11, м. Кривий Ріг, де начебто було зафіксовано порушення. Крім того, адреса: вул. Волгоградська, 11, м. Кривий Ріг - це адміністративна адреса сервісного центру МВС, а не адреса відрізка шляху автодороги. На наданих відео- та фотофрагментах фіксації порушення вбачається лише відрізок шляху без прив`язки до дорожніх знаків - 5.45, 3.29, 3.31 або 5.70, а також зони їх дії в кілометровій відмітці вказаної дороги, аби можна було стверджувати про порушення п.12.9 «б» ПДР України. При цьому, оскаржувана постанова не містить посилань, в зоні дії якого конкретно дорожнього знаку відбулося порушення п.12.9 «б» ПДР України. На її переконання, постанова винесена інспектором без з`ясування усіх обставин справи, а її висновки не відповідають дійсності. З огляду на недоведеність порушення нею п.12.9 «б» ПДР України, вважає, що постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

Оскільки оскаржувану постанову від 25 вересня 2021 року ОСОБА_1 отримала засобами поштового зв`язку 24 листопада 2021 року, а про її наявність до того моменту не знала, тому просила поновити строк на її оскарження в порядку КАС України як такий, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою суду від 14 грудня 2021 року (головуючий суддя - Євтушенко О.І.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Наказом №52-к від 06 квітня 2022 року суддя ОСОБА_4 увільнений від здійснення правосуддя на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації. У зв`язку з цим за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №538 від 21 липня 2022 року та протоколу матеріали позову передано в провадження судді Ткаченку А.В.

Ухвалою суду від 26 липня 2022 року справу прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19 липня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні відповідача) Департамент ПП НПУ.

Відповідач - інспектор Департаменту ПП НПУ Левченко Н.В. відзив на позов не подала в межах встановленого законом строку. Клопотань про продовження строку на подання відзиву суду не заявляла.

З огляду на неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, не заявлення про свою участь в судовому засіданні, керуючись ч.2 ст.175 КАС України, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Разом з тим, не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департаменту ПП НПУ Кушнір О.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із законністю та обґрунтованістю винесеної інспектором постанови. Свої заперечення мотивувала тим, що 25 вересня 2021 року інспектором Департаменту ПП НПУ Левченко Н.В. у відношенні ОСОБА_1 було винесено постанову серії 1АВ №02600970 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за ч.1 ст.122 КУпАП, за фактом порушення п.12.9 «б» ПДР України, із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Так, 31 серпня 2021 року об 11.48 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі за адресою: вул. Волгоградська 11, м. Кривий Ріг, допустила перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, що зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 248-1220. Відповідно до п.12.9 «б» ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 ПДР України. Факт допущеного ОСОБА_1 порушення підтверджується фото- та відеофіксацією вчинення адміністративного правопорушення, яка знаходиться у доступі на офіційному інтернет-сайті https://bdr.mvs.gov.ua/, ідентифікатор доступу зазначений в постанові, як і фото з моментом фіксації порушення. Викладена у позові ОСОБА_1 позиція по своїй суті зводиться до її незгоди із положеннями чинного законодавства України та не підтверджена жодними доказами, які б свідчили про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення. З огляду на відсутність доказів з боку позивача про недопущення нею порушення ПДР України, представник третьої особи вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, винесеною в межах повноважень та з дотриманням процесуального порядку, з урахуванням усіх обставин справи.

Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження, оскільки жоден із учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

З огляду на наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом, дату отримання нею оскаржуваної постанови засобами поштового зв`язку, дату пред`явлення позову до суду - фактично без зволікань після отримання постанови, суд вважає такі причини поважними, а тому задля забезпечення права на доступ до правосуддя такий строк слід поновити.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, судом встановлено таке.

25 вересня 2021 року уповноваженою особою Департаменту патрульної поліції (інспектором Левченко Н.В.) було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ №02600970 у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. За результатами розгляду даних, зафіксованих в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад 248-1220, інспектор дійшла висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та наклала адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. За змістом оскаржуваної постанови, 31 серпня 2021 року об 11.48 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 11, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, чим порушила п.12.9 «б» ПДР України. Факт порушення зафіксовано в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 248-1220 (свідоцтво про повірку технічного засобу - №UA.TR.001.22.109.21 термін дії до 28 липня 2022 року). Постанова містить фотофіксацію порушення та посилання на фото-, відео- докази в мережі Інтернет за ідентифікатором доступу або за посиланням https://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/1АВ/02600970/ (а.с.5).

Вказана постанова є предметом оскарження у даній справі, а тому здійснюючи розгляд справи, відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, суд зобов`язаний перевірити її обґрунтованість та відповідність дійсним обставинам.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України, а також нормами КУпАП.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч.1 ст.2 КАСУкраїни, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України регламентовано право на судовий захист, яке передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.12.9 «б» ПДР водіям забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Отже, перевищення обмежень швидкості створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Разом з тим, аналізом диспозиції норми ст.122 КУпАП встановлено, що для визначення перевищення встановленого швидкісного режиму принциповим є встановлення, де саме рухався водій - у населеному пункті (п.12.4 ПДР України), в житловій та пішохідній зонах (п.12.5 ПДР України), поза межами населеного пункту або по дорозі, що проходить через населений пункт (п.12.6 ПДР України) або в залежності від ділянки дороги, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю (п.12.8 ПДР України). У кожному випадку швидкісний режим є різним, а відтак допущення водієм перевищення його швидкості визначає різну кваліфікацію його дій за частиною ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 31 серпня 2021 року об 11.48 год. ОСОБА_1 допустила порушення встановлених обмежень швидкості руху на 25 км/год під час руху на автодорозі за адресою: вул. Волгоградська, 11, м. Кривий Ріг, чим порушила п.12.9 «б» ПДР України. Порушення зафіксоване в автоматичному режимі технічним засобом Каскад, 248-1220.

Із матеріалів фотофіксації порушення, наявних в оскаржуваній постанові, слідує, що технічним засобом Каскад 248-1220 на відповідній ділянці дороги зафіксовано саме автомобіль марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , право власності на який зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 .

Згідно з геолокаційними та картографічними даними мережі Інтернет із застосуванням сервісу Google Maps (інформація є загальнодоступною), автодорога за адресою: АДРЕСА_1 - це автомобільний шлях в населеному пункті м. Кривий Ріг, простягається на території Саксаганського району м. Кривого Рогу та призначений для руху в обох напрямках легкових автомобілів, максимально допустима швидкість руху 50 км/год, допустиме відхилення 20 км/год. Згідно з роздруківками фотофіксації та відео, що знаходяться на Сервісі перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі за посиланням в мережі інтернет https://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/1АВ/02600970/ встановлено, що ОСОБА_1 рухалася по автодорозі АДРЕСА_1 за координатами (вказаними в постанові на фотофрагменті) саме 31 серпня 2021 року об 11.48 год. на ділянці дороги в межах населеного пункту, зі швидкістю 75 км/год, що виходить за межі допустимої відповідно до п.12.4 ПДР України. Перевіркою наявності дорожніх знаків за геолокаційними координатами, зазначеними на фотознімку із застосуванням сервісу Google Maps, наявність цих дорожніх знаків також виявлена.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, оскільки факт порушення нею вимог п.12.9 «б» ПДР України підтверджується належними та допустимими доказами, які відповідач дослідив під час прийняття оскаржуваної постанови. Сумнівів щодо доведеності її вини, які б тлумачились на її користь, у суду немає.

Що стосується посилань ОСОБА_1 , що того дня вона знаходилась на роботі та не могла перебувати за кермом автомобіля марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , адже за кермом фактично знаходилась інша особа (чоловік), то суд оцінює їх критично з огляду на таке.

14 липня 2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що дозволяє накладення штрафів за порушення правил дорожнього руху, що зафіксовані в автоматичному режимі та доповнено КУпАП статтями 279-1-279-4, які визначають особливості розгляду цих справ.

Так, ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. У разі якщо транспортний засіб зареєстровано за межами території України і такий транспортний засіб відповідно до законодавства не підлягає державній реєстрації в Україні, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), притягається особа, яка ввезла такий транспортний засіб на територію України. Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог п.5 Інструкції, уповноважений поліцейський під час опрацювання матеріалів автоматичної фіксації з використанням Системи з`ясовує наступне: 1) наявність фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках (відеозаписі) в інформаційному файлі; 2) відповідність символів номерного знака транспортного засобу на отриманих фотознімках (відеозаписі) символам, розпізнаним Системою; 3) наявність та повноту інформації про зафіксований транспортний засіб; 4) відповідність типу, марки та моделі зафіксованого транспортного засобу його реєстраційним даним, отриманим із Системи; 5) наявність у Системі інформації про те, що до моменту вчинення правопорушення зафіксований транспортний засіб вибув з володіння відповідальної особи внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать цьому транспортному засобу; 6) наявність та повноту інформації про відповідальну особу зафіксованого транспортного засобу, а в разі фіксації транспортного засобу зареєстрованого за межами України - інформації про особу, яка ввезла його на територію України; 7) наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вимогами ст.1187 ЦК України визначено, що діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, віднесено до джерела підвищеної небезпеки. Ця небезпека полягає у самій суті використання транспортного засобу. Людина не може до кінця контролювати механізми під час їх експлуатації. Це пов`язано з рядом об`єктивних факторів, які потрібно відрізняти від внутрішнього ставлення людини до безпеки чи до ризику, оскільки ці категорії є оціночними, а у даному випадку мова йде саме про об`єктивно обумовлену можливість настання негативних наслідків від здійснення цього виду діяльності. Тому навіть сам факт володіння транспортним засобом породжує певні права та обов`язки осіб, за якими зареєстрований транспортний засіб. Наявність зазначених додаткових ознак, характерних для фізичної або юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, вимагає віднесення їх до спеціальних суб`єктів адміністративного правопорушення.

Порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, як і інші правопорушення, характеризуються певним ступенем суспільної небезпеки, яка є категорією об`єктивною й існує незалежно від її оцінки кимось. Саме рівень суспільної небезпеки служить тією головною ознакою, за якою класифікуються певні протиправні діяння та визначається їхня приналежність до кримінальних, адміністративних, дисциплінарних чи інших правопорушень, а також встановлюється міра відповідальності за їх вчинення. Внесені зміни дозволили розширити поняття суб`єкта правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, не обмежуючись власниками (співвласниками) транспортних засобів.

Більш того, ст.279-3 КУпАП регламентує можливість звільнення відповідальної особи, зазначеної у ч.1 ст.14-2 цього Кодексу від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, зокрема з підстав, встановлення належного користувача транспортного засобу.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів» від 14 листопада 2018 року №1197 визначено процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу та надано визначення належного користувача. Так, належний користувач - це фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи - лізингоодержувач (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи - лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які, в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до вимог ст.142 КУпАП, несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

З огляду на викладене, у даному випадку тільки позивач, як власник, за яким зареєстровано транспортний засіб (джерело підвищеної небезпеки), могла та повинна був передбачити наслідки, які настали внаслідок перевищення даним автомобілем встановлених обмежень швидкості.

На підтвердження факту того, що 31 серпня 2021 року об 11.58 год. за кермом автомобіля марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , була не ОСОБА_1 , а інша особа, позивач не надала жодних доказів, навіть не вказала відомостей про особу, якій вона довірила керування автомобілем. Докази перебування ОСОБА_1 того дня на роботі в матеріалах справи також відсутні.

У даному випадку суд також зауважує, що відповідно до положень ст.14-2 КУпАП статусу відповідальної особи може набути і належний користувач транспортного засобу, якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу. Для набуття статусу відповідальної особи належним користувачем, необхідна наявність двох обов`язкових умов: 1) підтвердження того, що особа дійсно є належним користувачем даного транспортного засобу; 2) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача відповідного транспортного засобу. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про належного користувача автомобіля марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 . Відтак, у даному випадку відповідальною особою транспортного засобу марки Toyota Auris, р/н НОМЕР_1 , з урахуванням вище наведених приписів законодавства України, є особа, за якою зареєстровано зазначений транспортний засіб - тобто ОСОБА_1 .

Позаяк, суд зазначає, що сам по собі факт передачі позивачем зазначеного автомобіля іншій особі фактично не звільняє її від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, оскільки, як вже було зазначено вище, таке звільнення можливе лише тільки після вчинення обов`язкових дій, які передбачені положеннями ст. 14-2, 279-3 КУпАП. Позивач є власником транспортного засобу, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому при передачі його в користування третім особам має бути зацікавленою та вжити всіх можливих заходів для забезпечення дотримання користувачем такого транспортного засобу ПДР України.

В той же час, позивач не надала суду жодних доказів дотримання нею умов звільнення від адміністративної відповідальності, як власника вказаного автомобіля, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями ст.279-3 КУпАП, і не посилається на факт вчинення дій, які, згідно із цією статтею, необхідно було вчинити для звільнення її від відповідальності. Матеріали справи також не містять доказів того, що позивач в установлений строк зверталася до компетентних органів з питання вибуття транспортного засобу з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу.

Матеріли справи також не містять доказів звернення особисто або через офіційний веб - сайт МВС особи, яка фактично керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, документа (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Доводи позивача щодо протиправного винесення постанови за її відсутності та без забезпечення її участі в розгляді справи суд також оцінює критично зважаючи на характер виявленого адміністративного правопорушення, зафіксованого саме в автоматичному режимі. Суд зазначає, що застосування засобів автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є правомірним та таким, що не порушує прав і основоположних свобод людини (власників транспортних засобів) з урахуванням такого:

1) порядок притягнення до такої відповідальності визначений законодавчо, а саме - Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»;

2) введені обмеження переслідують легітимну мету держави, яка полягає у забезпеченні однієї з найважливіших форм громадської безпеки - безпеки дорожнього руху. її змістом є запобігання або усунення шкідливих для життя та здоров`я людини, власності наслідків, що можуть бути заподіяні використанням транспорту;

3) необхідність убезпечення суспільства від шкідливих наслідків, що виникають унаслідок експлуатації транспортних засобів, зумовлена Конституцією України, зокрема, положеннями статті 3, згідно із якою «людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Захист закріплених життєво важливих інтересів, а також задоволення потреб на безпечне переміщення учасників дорожнього руху реалізується правотворчою і правозастосовною діяльністю уповноважених державних органів. Задля забезпечення дотримання установлених правил руху транспорту та пішоходів державою використовуються певні методи, одним із яких є накладення адміністративних стягнень за вчинені правопорушення, у тому числі такі, що зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічних засобів. Лише за ці правопорушення до адміністративної відповідальності притягується фізична або юридична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. В усіх інших випадках стягнення накладається безпосередньо на ту особу, що керувала транспортним засобом у момент учинення правопорушення.

4) особа, яка притягається до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, виявлене в автоматичному режимі, має можливість звернутися до підрозділу Національної поліції в порядку, визначеному ст.279 КУпАП, для звільнення від адміністративної відповідальності у разі, якщо транспортний засіб вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу, а також якщо особа, котра фактично керувала транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку, звернеться з відповідною заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, законодавством передбачено можливість оскарження накладеного стягнення як в адміністративному порядку - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в судовому - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України із забезпеченням гарантій, закріплених у статтях 6 і 7 Конвенції.

Положення ст.14-2 КУпАП були чинними на момент складення оскаржуваної постанови та є чинними на даний час, неконституційними не визнавались, а тому правомірно застосовані в межах спірних правовідносин.

Дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд на підставі ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги належить залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Згідно зі ст.246 ч.5 п.2 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

З огляду на ухвалення рішення на користь відповідача, та відсутність доказів сплати позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 454 грн., судовий збір підлягає стягненню з позивача в дохід держави до спеціального фонду України. Хоча й несплата позивачем судового збору за пред`явлення позову встановлена після відкриття провадження, однак це не позбавляє суд права стягнути цей судовий збір в дохід держави при ухваленні рішення. Залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору - є правом суду, а не обов`язком.

Підстави, визначені ст.371 КАС України, для звернення судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 9, п.10 ч.6 ст.12, ст.ст.72-79, 139, 162, п.2 ч.1, ч.3 ст.241, ст.ст.242, 244-246, 250, 255, 257, 268, 269, 271, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Левченко Ніни Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (на стороні відповідача) - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, закриття справи - залишити без задоволення.

Постанову серії 1АВ №02600970 від 25 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., винесену інспектором Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Левченко Ніною Володимирівною - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його підписання безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.286 КАС України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інспектор Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Левченко Ніна Володимирівна, адреса робочого місця: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3, інші дані відсутні.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України, , юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд.3.

Рішення суду складено та підписано 19 липня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко