Справа № 640/12903/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Кузьмишиної О.М.

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

представника позивача: Кійка Є.А.

представника відповідача: Черноштан В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Лтд» до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест Лтд» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Капітал Інвест Лтд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Департамент ДВС Мін`юсту) в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту ДВС Мін`юсту щодо ненадання належним чином засвідченої копії постанови державного виконавця від 06.11.2018 року про закінчення BП №56617823, відмови в реєстрації зняття арешту з нерухомого майна - нежилого будинку, загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, 115а, номер запису про обтяження 26642973 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Департамент ДВС Мін`юсту надати належним чином засвідчену копію постанови державного виконавця від 06.11.2018 про закінчення ВП №56617823;

- зобов`язати Департамент ДВС Мін`юсту зареєструвати зняття арешту з нерухомого майна - нежилого будинку, загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, 115а, номер запису про обтяження 26642973 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким залишити без розгляду позовну заяву, а в разі розгляду справи по суті, відмовити повністю у задоволенні позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.06.2018 року головним державним виконавцем Департамент ДВС Мін`юсту було відкрите виконавче провадження №56617823 (далі по тексту - ВП №56617823), про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису №668 виданого 08.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., згідно з яким, з метою погашення частини заборгованості Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії №280 від 23.05.2013, яка загалом становить 72 774 525,63 грн. запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №2 від 23.05.2013 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ТОВ «Капітал Інвест ЛІД» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., з метою звернення стягнення на предмет іпотеки: нежилий будинок, загальною площею 2 590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115 А, що належить на праві власності ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», за рахунок погашення частини заборгованості Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», за договором кредитної лінії № 280 від 23.05.2013 зі змінами та доповненнями, в сумі 72 630 510,63 грн.

У вказаному провадженні боржником є - ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», стягувачем - ПАТ «Державний ощадний банк України».

Постановою державного виконавця від 15.06.2018 року №56617823 було накладено арешт на предмет іпотеки: нежилий будинок, загальною площею 2 590, 8 кв.м., який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115а, що належить на праві власності ТОВ «Капітал Інвест ЛТД».

На підставі вказаної постанови про арешт майна, державний виконавець прийняв рішення № 41631247 від 15.05.2018 року про державну реєстрацію обтяження, вищевказаного арешту нерухомого майна.

ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» було оскаржено виконавчий напис нотаріуса, за наслідками чого рішенням Господарського суду м. Києва від 17.08.2018 року по справі №910/8233/18, залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за реєстраційним №8668 від 08.06.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. на іпотечному договорі №2 від 23.05.2013.

На підставі вказаних судових рішень, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. таким, що не підлягає виконанню, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін`юсту Іванюта І.М. 06.11.2018 року прийняв постанову про закінчення BП №56617823, на підставі п.5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.13).

Пунктом 2 вказаної постанови про закінчення ВП №56617823 державний виконавець Іванюта І.М. постановив зняти арешт з нежилого будинку загальною площею 2 590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві по вул. Саксаганського, буд. 115 А, однак останнім не було проведено державну реєстрацію зняття арешту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На всі адвокатські запити щодо витребування постанови про закінчення виконавчого провадження та проведення державним виконавцем державної реєстрації зняття арешту в Державному реєстрі речових прав арешту, представник позивача отримував відмову, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Вважаючи дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, відповідач протиправно відмовився надати засвідчену копію постанови про закінчення ВП, маючи цей документ у своєму розпорядженні в АСВП, та протиправно не було вжито відповідачем заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження для проведення державним виконавцем державної реєстрації зняття арешту в Державному реєстрі речових прав арешту.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - по тексту - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.2 ст.4 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, нe розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Правовими положеннями ч. 1-2 ст. 40 Закону №1404-VIII регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі по тексту - Інструкція) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділом VIII (п. 16) передбачено, що у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Тобто, до повноважень державних виконавців, які є співробітниками відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін`юсту, віднесено реєстрацію зняття арештів з нерухомого майна, вони мають доступ до Автоматичної системи виконавчого провадження (далі по тексту - АСВП).

Крім того, на вимогу суду відповідачем надано під час розгляду справи в суді першої інстанції, інформаційну довідку з АСВП щодо ВП №56617823, з якого слідує, що в АСВП містяться такі документи як постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2018, постанова про арешт боржника від 15.06.2018, постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 20.07.2018, постанова про поновлення вчинення виконавчих дій від 06.11.2018, постанова про закінчення виконавчого провадження від 06.11.2018, що слугує підтвердженням, що станом на день розгляду справи відповідачем не внесено інформацію щодо зняття арешту з майна позивача.

Також, в матеріалах справи наявний акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, у тому числі щодо знищення ВП №56617823, номер за порядком 6361.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у державного виконавця були необхідні документи ВП №56617823 для відновлення вказаного виконавчого провадження та для виконання свої посадових обов`язків і надання позивачу належним чином завіреної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №56617823, і здійснення дій в частині вжиття заходів для проведення державним виконавцем державної реєстрації зняття арешту в Державному реєстрі речових прав арешту, але посадовими особами Департаменту ДВС Мін`юсту протиправно відмовлено у здійсненні видачі постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №56617823 та вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації скасування арешту.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що ТОВ «Капітал Інвест Лтд» не може реалізувати своє право на вільне здійснення користування та розпорядження своїм майном, оскільки на нього накладений арешт, який не можливо зняти в позасудовому порядку, так як на даний час ВП №56617823, в межах якого накладено арешт, вже завершено та знищено, що порушує його законні права та інтереси як власника майна, в тому числі і стосовно права вільного розпорядження належним йому майном.

Згідно ч.1 ст.19 Закону «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно Інструкції п.16 встановлено, що копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, станом на день судового розгляду, обтяження на майно позивача не знято, що не заперечується відповідачем.

Приписами частини ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII обумовлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Департаменту ДВС Мін`юсту щодо ненадання належним чином засвідченої копії постанови державного виконавця від 06.11.2018 про закінчення BП №56617823, відмови у реєстрації зняття арешту з нерухомого майна - нежилого будинку, загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, 115 А, номер запису про обтяження 26642973 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та як наслідок, з урахуванням вищевикладених висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові, для належного та ефективного захисту порушених прав позивача задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Департаменту ДВС Мін`юсту надати належним чином засвідчену копію постанови державного виконавця від 06.11.2018 про закінчення ВП №56617823 та зобов`язати зареєструвати зняття арешту з нерухомого майна - нежилого будинку, загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м. Києві, вул. Саксаганського, 115а, номер запису про обтяження 26642973 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Щодо доводів апелянта про пропуск строку позивачем під час подання позовної заяви, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в матеріалах справи містяться докази щодо звернення ТОВ «Капітал Інвест Лтд» до відповідача щодо вжиття заходів та реєстрації зняття арешт нерухомого майна (у формі адвокатських звернень) від 14.06.2022, 27.07.2022, 04.08.2022 для вирішення спірного питання в позасудовому порядку, між тим, зазначене не дало очікувано результату.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на те, що строк пропущено позивачем починаючи з 2018 року, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки протиправна бездіяльність та дії державного виконавця мають триваючий характер, і не були виправлені самостійно шляхом вжиття заходів та реєстрації зняття арешт нерухомого майна ТОВ «Капітал Інвест Лтд» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому строк звернення позивача з даним позовом не є пропущеним, та має обраховуватися з моменту першого звернення до Департаменту ДВС Мін`юсту, тобто з червня 2022 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

О.М. Кузьмишина

Повний текст виготовлено 18.07.2023 року