Справа № 320/9314/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Київ № 320/9314/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідмолення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Київського обласного центру зайнятості, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у невиплаті допомоги по частковому безробіттю, згідно наказу Київського обласного центру зайнятості № 162-01/28.01 від 11.07.2022 (зі змінами) та на підставі відомостей, поданих за березень-серпень 2022 року;

- зобов`язати здійснити виплату допомоги по частковому безробіттю згідно наказу Київського обласного центру зайнятості № 162-01/28.01 від 11.07.2022 (зі змінами) та на підставі відомостей, поданих за березень-серпень 2022 року, у загальній сумі 19075,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в наданні допомоги по частковому безробіттю з посиланням на приписи п. 23 Порядку, який передбачає, що допомога надається не більш як 180 календарних днів сумарно протягом 36 місяців з дня зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг). Позивач наголошує на тому, що Порядок набув чинності 24.06.2022, відповідно і ця норма почала діяти саме 24.06.2022. Враховуючи, що згідно частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, вказана норма не може охоплювати періоди до моменту набуття чинності Порядком (тобто до 24.06.2022). Оскільки вона отримувала допомогу у 2020-2021 роках, тобто до набуття чинності Порядком, вказана норма не може охоплювати цей період.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 даний позов було залишено без руху, однак недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідмолення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

16.11.2022 до суду від Київського обласного центру зайнятості надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначає, що ФОП ОСОБА_1 отримала допомогу по частковому безробіттю більше як 180 календарних днів протягом 36 місяців з дня зупинення (скорочення) своєї діяльності, то вона не має права на її отримання, а тому, центром зайнятості правомірно прийнято рішення про відмову позивачу в наданні допомоги по частковому безробіттю.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем засобами електронного зв`язку 05.07.2022 була отримана заява про виділення коштів для виплати допомоги по частковому безробіттю відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про зайнятість населення», починаючи з 01.03.2022. До заяви була додана відомість про фізичну особу-підприємця, яка є застрахованою особою, щодо якої виконуються вимоги ч. 4 ст. 47 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідач розглянув заяву позивача про виділення коштів для виплати допомоги по частковому безробіттю та виніс наказ № 162/01-28.01 від 11.07.2022, відповідно до якого, відмовив у наданні допомоги по частковому безробіттю фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , оскільки основний вид діяльності за КВЕД - 85.60 (допоміжна діяльність у сфері освіти) не відноситься до сфери виробництва.

Позивач 13.07.2022 направив скаргу до Державного центру зайнятості на наказ Київського обласного центру зайнятості № 162-01/28.01 від 11.07.2022 про відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю.

Державний центр зайнятості направив на адресу відповідача роз`яснення від 12.08.2022 вих. № 33/1022/3097-22, яким рекомендовано відповідачу повторно провести розгляд пакету документів позивача на отримання виплат по частковому безробіттю.

На виконання вказаного листа, відповідач 18.08.2022 виніс наказ щодо внесення змін до п. 1 наказу від 11.07.2022 № 162/01-28.01 щодо надання допомоги по частковому безробіттю, та вирішив надати допомогу по безробіттю позивачу на строк, передбачений п. 10 Порядку.

Розглянувши скаргу позивача та додатково проаналізувавши надані документи, відповідач 15.08.2022 вих. № 1385/13/01-36 звернувся до Херсонського обласного центру зайнятості з запитом, щодо надання інформації стосовно того, чи отримувала ФОП ОСОБА_1 допомогу по частковому безробіттю.

Херсонський обласний центр зайнятості надав відповідь відповідачу 19.08.2022 вих. № 21/01/05/852/22, яким зазначив, що ФОП ОСОБА_1 отримувала допомогу по частковому безробіттю на період карантину, відповідно до ст. 47-1.1 Закону України «Про зайнятість населення». Період отримання такої допомоги становив: з 17.03.2020 по 30.05.2020 - 75 календарних днів; з 01.06.2020 по 30.04.2021 - 334 календарних дні. Всього період отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину становив 409 календарних дні.

Надалі, відповідач звернувся до Державного центру зайнятості 26.08.2022 вих. № 1463/13/01-36 з проханням надати роз`яснення щодо необхідності проводити виплату відповідачу, оскільки вона отримувала допомогу по частковому безробіттю в Херсонському обласному центрі зайнятості.

Державний центр зайнятості 15.09.2022 № 33/1023/3797-22 надав відповідачу роз`яснення щодо регулювання питання надання допомоги по частковому безробіттю, де зазначено механізм виплати застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 702 та рекомендовано, що визначення права ФОП ОСОБА_1 на отримання допомоги у 2022 році має відбуватися з урахуванням періоду отримання такої допомоги у 2020-2021 роках.

Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірним у даній справі є різне тлумачення сторонами положень ст. 47 Закону України «Про зайнятість населення» та пункту 23 Порядку надання допомоги по частковому безробіттю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 702, в частині дії вказаних норм в часі та застосування до позивача термінів та строків, визначених вказаними нормами права.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закон України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI).

Питання надання допомоги по частковому безробіттю врегульовано статтею 47 Закону України «Про зайнятість населення».

07.05.2022 набула чинності нова редакція статті 47 Закону України «Про зайнятість населення», зміни до якого були внесені Законом України від 21.04.2022 № 2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану» (Закон № 2220-ІХ). Статтю 47-1 Закону № 5067 - VI виключено на підставі Закону № 2220-ІХ від 21.04.2022.

Відповідно до норм ч. ч. 1-2 ст. 47 Закону № 5067-VI, допомога по частковому безробіттю - це вид державної підтримки застрахованих осіб (працівників та фізичних осіб - підприємців) у разі втрати ними частини заробітної плати (доходу) у зв`язку із зупиненням (скороченням) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг) з причин економічного, технологічного характеру, виникнення надзвичайної ситуації, введення надзвичайного або воєнного стану, встановлення карантину.

Допомога по частковому безробіттю надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Згідно норм ч. 4 ст. 47 Закону № 5067-VI, право на допомогу по частковому безробіттю мають застраховані особи, зазначені у частині першій цієї статті, за яких (які) протягом останніх шести місяців, що передують місяцю, в якому почалося зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг), сплачено (сплатили) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У разі якщо протягом останніх шести місяців до звернення про надання допомоги по частковому безробіттю законодавством надано право окремим роботодавцям або фізичним особам - підприємцям не сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовуються попередні 180 календарних днів до такого періоду.

Частина 6 цієї статті визначає, що порядок, строки, розмір та критерії надання допомоги по частковому безробіттю, порядок повернення коштів такої допомоги до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю визначає Порядок надання допомоги по частковому безробіттю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 702 (далі - Порядок).

Відповідно до приписів п. 2 Порядку допомога по частковому безробіттю (далі - допомога) - вид державної підтримки застрахованих осіб (працівників та фізичних осіб - підприємців) у разі втрати ними частини заробітної плати (доходу) у зв`язку із зупиненням (скороченням) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг) з причин економічного, технологічного характеру, виникнення надзвичайної ситуації, введення надзвичайного або воєнного стану, встановлення карантину.

Критерієм для надання допомоги по частковому безробіттю відповідно до пункту 6 Порядку, зокрема є рівень скорочення тривалості робочого часу та доходу фізичної особи - підприємця, яка є застрахованою особою, становить 30 і більше відсотків на місяць.

Крім цього, умови за якими не надається допомога по частковому безробіттю визначено пунктом 7 Порядку.

За отриманням допомоги по частковому безробіттю фізична особа - підприємець, яка є застрахованою особою, може звернутися протягом 90 календарних днів з дня зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг) (пункт 12 Порядку).

Відповідно до положень п. 23 Порядку, виплата працівникам допомоги по частковому безробіттю здійснюється роботодавцем, а фізичній особі - підприємцю, яка є застрахованою особою, - центром зайнятості з першого дня скорочення тривалості їх робочого часу в межах строку зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг), але не більш як 180 календарних днів сумарно протягом 36 місяців з дня зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг).

До 07.05.2022 діяла редакція ст. 47 Закону № 5067-VI, яка передбачала, що підприємство не може звернутися за наступним одержанням з Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття коштів для виплати працівникам допомоги по частковому безробіттю раніше, ніж через рік після закінчення строку виплати допомоги по частковому безробіттю.

Судом досліджено, що відповідач 15.08.2022 вих. № 1385/13/01-36 звернувся до Херсонського обласного центру зайнятості з запитом, щодо надання інформації стосовно того, чи отримувала ФОП ОСОБА_1 допомогу по частковому безробіттю.

На що, Херсонський обласний центр зайнятості надав відповідь 19.08.2022 вих. № 21/01/05/852/22, яким зазначив, що ФОП ОСОБА_1 отримувала допомогу по частковому безробіттю на період карантину, відповідно до ст. 47-1.1 Закону України «Про зайнятість населення». Період отримання такої допомоги становив: з 17.03.2020 по 30.05.2020 - 75 календарних днів; з 01.06.2020 по 30.04.2021 - 334 календарних дні. Всього період отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину становив 409 календарних дні.

Тож, сторони не заперечують факту того, що позивачем отримувалась допомога у 2020-2021 роках внаслідок пандемії, утім, позивач вважає, що відповідачем вже було прийнято рішення про надання допомоги, а також, що норма п. 23 Порядку, не застосовується до неї під час звернення до відповідача внаслідок незворотності дії закону у часі.

Для визначення дії нормативно-правового акта у часі та, відповідно, для з`ясування того, чи поширюється його юридична сила на конкретні правовідносини, необхідно встановити: 1) момент набуття чинності нормативно-правового акта; 2) наявність або відсутність у новоприйнятому нормативно-правовому акті порядку та строків набрання ним чинності в цілому та/або окремих його положень, а також особливості застосування нормативно-правового акта у певний період часу; 3) момент виникнення та закінчення правовідносин, на регулювання яких спрямована дія акта; 4) чи був чинним на момент виникнення та закінчення правовідносин нормативно-правовий акт; 5) чи містить нормативно-правовий акт положення, які скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Як встановлено судом, звернення позивача до відповідача відбулось під час дії Закону у редакції від 07.05.2022 та Порядку від 21.06.2022, тобто, на момент виникнення спірних правовідносин, діяли оновлені правила надання допомоги по частковому безробіттю.

Загальні принципи дії закону у часі, визначені ст. 58 Конституції України, в цілому роз`яснено у рішеннях Конституційного Суду України.

Разом з тим, ст. 58 Конституції України не вирішує питання про дію нормативно-правового акта у часі у тому випадку, якщо правовідносини розпочалися до набрання чинності акта, а закінчилися під час дії (набрання чинності) новоприйнятим нормативно-правовим актом, який по-іншому регулює такі правовідносини, а також, якщо правовідносини виникли під час дії нормативно-правового акта, але закінчилися після того, як відповідний акт втратив чинність.

Похідною, є також проблема застосування нормативно-правового акта для регулювання правовідносин, що виникли у зв`язку з реалізацією особою свого права, а саме, застосуванню підлягає акт, який був чинним на момент: виникнення права в особи; звернення особи до компетентних органів для реалізації такого права; прийняття рішення суб`єкта владних повноважень, спрямованого на задоволення або відмову в реалізації права особи.

Питання про спосіб застосування конституційного принципу незворотності дії закону у часі вирішується у процесі правозастосовної діяльності судами.

Зокрема, Верховним Судом у справі № 523/4930/15-а сформульовано правовий висновок про те, що реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень).

У справі №727/8049/17, Верховний Суд зробив висновок про те, що визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсягу.

Крім того, це означає, що особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент прояву реального бажання скористатися відповідним правом та механізмом. При цьому, реальність бажань означає те, що особа звернулася до відповідно суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб та із заявою встановленої форми із наданням всіх необхідних документів (виконанням всіх вимог законодавства, що регулює порядок реалізації відповідного права). Ще однією вимогою застосування такого підходу ретроспективного способу реалізації права є те, що у певний момент часу суб`єкт владних повноважень був наділений відповідними повноваженнями та об`єктивними можливостями забезпечити реалізацію такого права.

Суд зазначає, що для встановлення справедливого балансу інтересів у суспільстві держава змушена змінювати механізми законодавчого регулювання, в тому числі конституційного права на соціальний захист, з причин неможливості їх фінансового забезпечення. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Так, у рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. У даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права».

Таким чином, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист, є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

Тож, суд приходить до висновку про те, що законодавцем під час дії воєнного стану в Україні внесено зміни до нормативно-правових актів, які визначають періодичність виплати допомоги по частковому безробіттю, з урахуванням фінансових можливостей держави. Такі нормативно-правові акти нечинними чи неконституційними не визнавались.

Виплата працівникам допомоги по частковому безробіттю здійснюється роботодавцем, а фізичній особі - підприємцю, яка є застрахованою особою - центром зайнятості з першого дня скорочення тривалості їх робочого часу в межах строку зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг), але не більше як 180 календарних днів сумарно потягом 36 місяців з дня зупинення (скорочення) виробництва продукції (виконання робіт, надання послуг) (п. 23 Порядку).

Ураховуючи інформацію, надану відповідачу Херсонським обласним центром зайнятості, позивач протягом 2020-2021 отримувала допомогу по частковому безробіттю відповідно до ст. 74.1 Закону України «Про зайнятість населення» та період отримання такої допомоги складав 409 календарних днів.

Отже, враховуючи п. 10 Порядку № 702, роз`яснення Міністерства економіки України від 04.08.2022 № 4802-09/55510-03, лист Державного пентру зайнятості від 15.09.2022 № 33/1022/3797, оперативну інформацію Херсонського обласного центру зайнятості викладену в листі від 19.08.2022 № 21/01/05/852/22 та зважаючи на те що період отримання позивачем допомоги по частковому безробіттю протягом 2020-2021, орієнтовно складає 409 календарних днів, станом на 2022 рік, право на отримання допомоги по частковому безробіттю позивачем використано в повному обсязі.

У той же час, питання щодо призначення допомоги позивачу має розглядатись за тими нормативно-правовими актами, що чинні на момент його звернення (реалізації волевиявлення скористатись соціальним правом). Звернення позивача до відповідача відбулось під час дії Закону у редакції від 07.05.2022 та Порядку від 21.06.2022, тобто, на момент виникнення спірних правовідносин діяли оновлені правила надання допомоги по частковому безробіттю.

Вказівка позивача на чинність наказу Київського обласного центру зайнятості № 162-01/28.01 від 11.07.2022, яким вирішено виплатити допомогу, у даному випадку, не враховує з`ясованих відповідачем обставин у частині отримання інформації від Херсонського обласного центру зайнятості інформації про оотримання позивачем такої допомоги в 2020-2021 роках, якої не було відомо відповідачу станом на дату наказу (накази 11.07.2022 та 18.08.2022, а отримана інформація 19.08.2022).

Відтак, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин, відповідачем правомірно відмовлено позивачу в призначенні спірної допомоги з посиланням на п. 10 Порядку № 702.

Суд також вважає, що не внесення змін до наказу № 162-01/28.1 від 11.07.2022, відповідачем з урахуванням роз`яснень, отриманих ним листом від 26.09.2022, не може вважатись підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити допомогу позивачу без достатніх на те підстав, адже по суті це на зміст висновків суду не впливає.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського обласного центру зайнятості про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.