Справа № 400/5078/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5078/22

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

повний текст судового рішення

складено 16.02.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл» до Львівської митниці, про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Транс Ойл» (надалі ТОВ «Транспортна компанія Транс Ойл», позивач) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості №UA 209000/2022/700014/2 від 17.08.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч положенням МК України відповідач необґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості товару. Позивач вказав, що митна вартість товару була визначена вірно за першим методом за ціною контракту, на підтвердження чого до митного органу були надані усі необхідні документи, у яких міститься інформація щодо складових митної вартості, ця інформація узгоджується між собою та відпадає даним, вказаним у митній декларації. Будь-які розбіжності у наданих декларантом документах відсутні. Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив які саме складові митної вартості не підтверджені документально, та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах, що в свою чергу дає підстави, на думку позивача, для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару гуртуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийнято з передбачених чинним законодавством підстав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року, позов ТОВ "Транспортна компанія Транс Ойл" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення Львівської митниці про коригування митної вартості від 17.08.22 р. № 209000/2022/700014/2. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка, 1,Львів,79000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Транс Ойл" (вул. Фалеєвська, 1,Миколаїв,54001, ) судовий збір у сумі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 коп.), сплачений платіжним дорученням № 412 від 08.11.2022 року.

В задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Львівською митницею подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що у відповідача була наявна підстава передбачена п.2 ч.6 ст.54 МК України для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки декларантом не було подано документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п.п. 2-4 ст.53 МК України, з огляду на відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Оскаржуване рішення, як вважає апелянт, містить причини, через які митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту), також чітко обґрунтовано необхідність перевірки спірних правовідносин та зазначено документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, а також містить джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів апелянта, просить залишити судове рішення без змін мотивуючи зокрема тим, що відповідач ані під час судового розгляду справи, ані в апеляційній скарзі не обґрунтовує правомірності прийнятого ним оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем з метою здійснення господарської діяльності укладено договір з компанією Dingemanse B.V.

На підставі зовнішньоекономічного контракту від 07.07.2022 року №033/2022 року та інвойсу №22453 від 25.07.2022 року позивач придбав напівпричіп-цистерну марки LAG, що був у використанні, ідентифікаційний номер (шасі) НОМЕР_1 , 2001 року виготовлення, за ціною 12000 євро.

15.08.2022 року з метою митного оформлення декларант подав до відповідача митну декларацію №UA209180/2022/056974. Митну вартість заявлено за першим методом (за ціною договору) в розмірі 12000 євро. Умови поставки Товару FСА (Iнкoтepмc-2010) Hoogerheide, Нiдерланди.

Позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, через не визнання Митницею митну вартість, визначену методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб.

Автоматизованою системою митного оформлення згенеровано додаткову форму митного контролю, щодо правильності визначення митної вартості задекларованого товару, відповідно до чого, митницею проведено аналіз поданих документі, щодо правильності заявлення числових значень митної вартості та наявної в митного органу цінової інформації щодо раніше визнаної митної вартості подібного товару. Встановлено, що наявна в митного органу цінова інформація раніше визнаної митної вартості відрізняється від задекларованої та є значно більшою.

Митним органом направлено повідомлення про надання додаткових документів, а саме: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; - висновки про якісні та вартісні характеристики.

15.08.2022 року позивачем подано нову митну декларацію №UA209180/2022/057168, до якої було додано: рахунок-фактуру (інвойс) №22453 від 25.07.2022 року, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, Документ, що підтверджує вартість перевезення товару, Документ, що підтверджує заявлену митну вартість (довідку про вартість), Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 07.07.2022 №033/2022, інші некласифіковані документи (лист №1508-3 від 15.08.2022 року), копія митної декларації країни відправлення.

За наслідками опрацювання документів, відповідач відмовив у митному оформленні товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209180/2022/000518 у зв`язку з порушенням декларантом своїх обов`язків та умов декларування, зокрема декларантом не надано на вимогу митного органу документи та відомості, необхідних для виконання митних формальностей.

16.08.2022 року позивач подав нову митну декларацію №UA209180/2022/057580 з метою митного оформлення товару «напівпричіп-цистерну марки LДG, призначений для перевезення рідин по дорогам загального користування, що був у використанні, трьохосьовий, iдентифiкацiйний номер (шасi) VВ4D932, календарний рік виготовлення 2001, модельний рік - 2001, дата першої реєстрації - 29.10.2001 р.), митну вартість вказаного товару визначено за основним методом (за ціною контракту) у cyмі 12 000,00 євро. Разом із митною декларацією позивач подав рахунок-фактуру (інвойс) №22453 від 25.07.2022 року, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, свідоцтво про перевезення транспортного засобу, Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 07.07.2022 №033/2022, інші некласифіковані документи (фото від 16.08.2022 року), копія митної декларації країни відправлення, калькуляція транспортних витрат.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця дійшла до висновку про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вapтocтi товару , а саме: - якщо рахунок сплачено, - банківські платiжнi документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхiднi для ідентифікації ввезеного товару; -якщо здiйснювалося страхування, - cтpaxoвi документи, а також документи, що мiстять відомостi про вартість страхування: транспортні (перевізні) документи; висновки про якiснi та вapтіcнi характеристики тoвapiв, пiдготовленi спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу митного органу позивач подав: - довідку про ціну (ТОВ «Експоцентр Одеса») №0310-inf від 05.08.2022 року; - технічний паспорт б/н від 03.08.2022 року; - експортну декларацію країни експорту №22NLL60MENAZ1KWD55 від 25.07.2022 року; - довідка транспортних витрат; - довідкова інформація з мережі інтернет.

17.08.2022 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UА209000/2022/700014/2, згідно якого митним органом визначено митну вартість товару в розмірі 20036,46 євро.

Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала інформація з інтернету.

Прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості обумовило збільшення суми митних платежів на 55522,84 грн.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості, вважає його протиправним та незаконним, надуманим та такими що ґрунтуються на невірному застосуванні відповідачем норм законодавства, а також таким, що підлягають скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обґрунтованості прийняття рішення про коригування митної вартості, адже надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містить всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Під час митного оформлення та додатково позивачем були надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.52 МУ України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За нормами ч. 2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За приписами ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (за переліком).

При цьому, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).

У відповідності до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Виходячи з наведених вище норм слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Виходячи з приписів ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно п.п.1-4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).

З урахуванням вищевикладеного, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до поданої митної декларації, розрахунок митної вартості товару здійснювався позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Загальна вартість товару за договірною вартість становить 12000,00 евро.

Для митного оформлення товару та на вимогу митного органу декларантом було надано пакет наступних документів, які містили числові показники ціни товару: рахунок-фактуру (інвойс) 22453 від 25.07.2022, сертифікат перевезення (походження) товару форми EUR.1 AF01091843, перевізний документ А51632568, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 07.05.2020р,, документ на підтвердження вартості перевезення товару калькуляція транспортних витрат 0308/8 від 03.08.2022р., зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу 033/2022 від 07.07.2022, довідка про вартість 0310-inf від 05.08.2022, копія митної декларації країни відправлення 22NLL60MENAZ1KWD55 від 25.07.2022., довідкова інформація посилання на інтернет ресурси щодо вартості аналогічних товарів.

Надання зазначених документів не заперечує Львівська митниця, проте вважає, що надані документи не підтверджують митну вартість імпортованого товару та не підтверджують відомості щодо ціни товару.

Проаналізувавши надані позивачем документи та які містяться у матеріалах справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містить всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Отже, під час митного оформлення та додатково позивачем були надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Посилання апелянта на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності та приймаючи рішення про коригування митної вартості, в п.33 якого вказані підстави, якими в тому числі обґрунтовано апеляційну скаргу та які на думку апелянта помилково не були враховані судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає хибними, оскільки відповідачем не доведено неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

На думку колегії суддів, надані позивачем документи не суперечать одне одному, містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В свою чергу, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Колегія суддів оцінює критично посилання апелянта на ненадання підтвердження на оплату товару відповідно до контракту від 07.07.2022 №033/2022, адже як видно з матеріалів справи, оплата товару та умов її здійснення є одними із умов договору між суб`ктами господарювання. При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, невиконання чи неналежне виконання цих умов є підставою для стягнення заборгованості та застосування господарської відповідальності до сторони яка їх порушила, проте такі не можуть впливати на заявлену митну вартість товару.

Водночас, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду (Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20.02.2018 року в справі №803/49/16) строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару, рівно ж як і дотримання сторонами умов договору щодо порядку та способу оплати товару не впливає на визначення митної вартості товарів. Вказане узгоджується також із правовими висновками Верховного суду, наведеними зокрема у судовому рішенні справі №804/16553/14.

За змістом ст. 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено.

Тобто, визначений у п.4 ч.2 ст.53 МК України банківський документ необов`язково повинен бути наявний в декларанта, а його наявність пов`язується із юридичними фактами, зокрема проведенням оплати за товар.

Зміст норми ст. 53 МК України вказує на те, що митне оформлення товару повинно здійснюватися як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням встановлених строків або не сплачена взагалі.

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року (справа №815/329/17), відсутність оплати за товар не впливає на митну вартість такого з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

У вказаному випадку розбіжності, на які вказав відповідач, поза розумним сумнівом, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Вказуючи в апеляційній скарзі про те, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, апелянт не конкретизує, яких саме відомостей та які конкретно документи подані декларантом не містили.

У розглядуваному випадку, усі надані до митного органу разом із митною декларацією документи підтверджували вартість товару, який ввозиться, визначений за ціною договору на рівні 12000 євро.

Суд першої інстанції також вірно зауважив у своєму рішенні, що контролюючим органом у рішенні про коригування митної вартості не зазначено відомостей про те, яких саме характеристик не вистачає для ідентифікації та класифікації товару, що в свою чергу у розумінні приписів чинного законодавства, зокрема МК України, є обов`язком митного органу.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

В оскаржуваному рішенні також відсутні номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення відповідачем митної вартості оцінюваних товарів, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята для коригування митної вартості за резервним методом.

Поза розумним сумнівом, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З огляду на встановлені обставини, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та, поза розумним сумнівом, в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

За вказаного, апелянтом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст.57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Транспортна компанія «Транс Ойл» про визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниця від 17.08.2022р. №UA209000/2022/7000142/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, з огляду на вірно встановлену судом першої інстанції протиправність прийняття цього рішення.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги митного органу та скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 року у даній справі колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховуючи усе зазначене вище підтверджує, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було у повній мірі встановлено спірні обставини справи, надано їм належну та правильну правову оцінку та прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позову ТОВ «ТК «Транс Ойл».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 400/5078/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.І. Бітов Ю.М. Градовський