Справа № 160/20173/22
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Верба І.О., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -
1. 21.12.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла, сформована 20.12.2022 у системі «Електронний суд», позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» про:
- стягнення з Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошового забезпечення) в користь позивача за період з 01.12.2022 по день прийняття судом рішення у справі.
2. Ухвалою суду від 26.12.2022 позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків.
3. 04.01.2023 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків із доказами направлення позовної заяви з додатками відповідачу.
4. Ухвалою суду від 06.01.2023 прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано від відповідача пояснення та докази.
5. 17.01.2023 відповідач надав клопотання про залишення позову без руху.
6. 23.01.2023 засобами електронного зв`язку та 31.01.2023 поштовим зв`язком відповідач надав відзив та витребувані докази.
11. Умови виплати додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 чітко визначені пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній з 28.02.2022 та урахуванням внесених в подальшому змін) та не пов`язані з будь-якими іншими, окрім визначених в цій нормі, умовами чи підставами для нарахування й виплати додаткової винагороди, зокрема з відсутністю фінансування установи на відповідні цілі.
13. Приписи пункт у 1 Постанови № 168 щодо виплати додаткової винагороди є за змістом імперативними нормами, які покладають на відповідача відповідний обов`язок та не передбачають дискреції повноважень державного органу діяти на власний розсуд (виплачувати або не виплачувати додаткову винагороду) за наявності визначених цією правовою нормою підстав та додержанні визначених нею умов. А тому, відсутність оформлених наказів командирів (начальників) на виплату додаткової винагороди згідно з пунктом 2 частини 1 Постанови № 168, як підстави для не виплати додаткової винагороди, не є доводом чи обставиною на підтвердження правомірності бездіяльності відповідача щодо невиплати цієї складової грошового забезпечення, передбаченою чинним законодавством.
14. Щодо невиплати відповідачем додаткової винагороди з підстав відсутності фінансування, позивач звертає увагу суду на позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 у справі «Сук проти України», де вказано, що держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
15. Отже, якщо держава задекларувала певні правила виплати грошового забезпечення осіб рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.
16. Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівників Державної кримінально-виконавчої служби України зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.
17. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці працівників Державної кримінально-виконавчої служби, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, вважаю що має бути застосовано норми статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України.
18. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17, від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 07.02.2018 у справі № 806/535/16, від 11.10.2018 у справі № 806/829/17, де обґрунтовано необхідність застосування норм статей 116, 117 КЗпП України у спірних правовідносинах, які стосуються відповідальності саме за затримку при проведенні повного розрахунку при звільненні осіб з особливим правовим статусом (військовослужбовців, прирівняних до них осіб - працівників поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України та інші), через неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства.
19. Оскільки додаткову винагороду за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно до пункту 1 Постанови № 168 не було виплачено в день звільнення 30.11.2022, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
20. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначивши, що ОСОБА_1 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.01.1999 по 30.11.2022 та на неї розповсюджувалась дія Постанови № 168.
21. Постанова № 168 зазнавала змін та розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 року «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка.
22. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 та доповнено його позицією «Дніпропетровська область».
24. З наведеного буквального змісту норми вбачається, що Кабінетом Міністрів України розповсюджено дію на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які саме несуть службу.
25. При цьому, необхідно відокремлювати «несення служби» від «проходження служби», оскільки вказані поняття за своїм змістом не є тотожними, в той час як Постанова № 168 оперує поняттям саме «несення служби».
26. Так, частиною другою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
27. Слід зазначити, що кримінально-виконавче законодавство оперує поняттям «проходження служби особами рядового і начальницького складу» (ч.2 ст. 14, ч.2 ст. 22, ч.4 та 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», абз.2 та 10 ч.2 ст. 1, ч.7 ст. 11, ч. 1 ст. 15, ч.2 ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІУ, дія якого згідно преамбули поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України).
28. Аналіз нормативно-правових актів, зокрема, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» вказує на те, що до складових поняття «проходження служби» належать: призначення на посади та переміщення по службі; визначення та виконання обов`язків; підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації; присвоєння та позбавлення військових звань; проведення атестування, надання відпусток, тощо.
29. Таким чином, «проходження служби» слід розглядати як упорядкування комплексу правових умов і взаємовідносин в частині реалізації прав та обов`язків, які виникають з моменту призначення на посаду та закінчується з моменту припинення служби.
30. Одночасно, аналіз актів законодавства, зокрема Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII (пункти 8 та 14 ч.3 ст.1, ч.8 ст.22, ч.4 ст.28, абзац 4 ч.2 ст.29); Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 550-ХІV (що визначає організацію і порядок несення гарнізонної та вартової служб), вказує на те, що поняття «несення служби» визначає суспільні відносини, які виникають під час безпосереднього виконання обов`язків особами рядового і начальницького складу, в тому числі у період визначеного часу або у межах правового режиму.
31. До таких обов`язків відносять, зокрема, несення служби у складі наряду чергової частини, блокпосту, оперативно-пошукової групи, групи швидкого реагування; несення служби у нічний час; гарнізонної та вартової служби, тощо.
32. В даному випадку, час несення служби ОСОБА_1 в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» визначається конкретною кількістю робочих годин, протягом яких ОСОБА_1 виконувала свої безпосередні посадові обов`язки.
33. Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 була нарахована додаткова винагорода пропорційно до фактичних годин несення служби протягом звітного місяця, що відповідає приписам абзацу 1 пункту 1 Постанови № 168 та узгоджується із поняттям «несення служби», яким оперує законодавець в зазначеній постанові.
34. Виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 проводиться за умови отримання довідки про зміни до кошторису щодо виділення додаткових асигнувань, також при доведенні відповідного додаткового фінансування за такою довідкою. Так довідки про зміни до кошторису щодо перерозподілу та наближення асигнувань в межах виділеного фінансування у 2022 році і часткове додаткове фінансування установа отримала в наступні періоди:
- для проведення виплати за період з 11.03.2022 по 25.04.2022 - довідка від 23.05.2022 № 44 та відповідне додаткове фінансування 24.05.2022;
- для проведення виплати за період з 26.04.2022 по 30.06.2022 - довідка від 05.08.2022 № 85 та відповідне додаткове фінансування 12.08.2022.
35. Вище вказані довідки про зміну до річного кошторису за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» передбачали зменшення кошторисних призначень майбутніх періодів (наступних місяців) та відповідне збільшення кошторисних призначень поточного місяця для проведення нарахування додаткової винагороди за Постановою № 168.
36. Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)» є бюджетною організацією та отримує фінансування на всі види видатків з державного бюджету в межах кошторисних призначень та асигнувань визначених на поточний (бюджетний) рік за місяцями. Так, грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується та виплачується в межах кошторисних призначень та асигнувань за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
37. Нарахування грошового забезпечення проводиться відповідно до «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.032018 № 925/5, та з дотриманням вимог доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України.
38. Доведені на початку року кошторисні призначення за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» передбачали забезпечення належного рівня соціального захисту персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та відповідно до Доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України від 17.01.2022 № 19/1.3/48-22 мали раціонально використовуватись на протязі 2022 року.
39. Так відповідно до доручення: утримувати чисельність осіб рядового і начальницького складу та здійснювати фактичні видатки на грошове забезпечення, включаючи видатки на премії, матеріальну допомогу, лише в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі. Пункт 5: здійснювати витрати на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу в 2022 році в межах виділених асигнувань та дотримуватись такого порядку щодо здійснення виплат: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років), суми індексації грошового забезпечення, розрахунки зі звільненими особами рядового і начальницького складу; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім премії) (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія - Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5).
40. У травні 2022 року установою було отримано доручення Державного секретаря Міністерства юстиції зі змінами від 06.05.2022 № 157/1.3/48-22 та від 18.05.2022 № 169/1.3/48-22, щодо дотримання вимог зазначених вище підпунктів 3, 5 пункту 5 та пункт 6 доручення: залишити без дотримання вимог, підпункт 3 пункту 5 доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України віл 17.01.2022р № 19/1.3/48-22 (щодо наявності права на отримання допомоги у разі вибуття у щорічну чергову оплачувану відпустку); залишити без дотримання вимог, підпункт 5 пункту 5 та пункт 6 доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України віл 17.01.2022 № 19/1.3/48-22.
41. Так, зміни до доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України та отримані довідки щодо перерозподілу та наближення асигнувань в межах виділеного фінансування у 2022 році, тобто зняття кошторисних призначень майбутніх періодів та відповідне їх додавання у поточний період, для виплати додаткової винагороди за Постановою № 168, призвели до мінімізації виплати щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премії). При проведених змінах відбулося значне зменшення середнього відсотку премії за квітень-липень 2022 року осіб рядового і начальницького складу склав 20-30%, у порівнянні за січень-березень 2022 року 70-80%.
43. Фактично виплата додаткової винагороди за вказаний вище період була здійснена 17.08.2022.
44. Виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби особи рядового чи начальницького складу, де він призначений на штатну посаду, на підставі наказів такого органу, установи, в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установи, при цьому рішення щодо виплати такої винагороди керівникам органів та установ приймається за погодженням Державного секретаря.
45. Розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу).
46. Аналогічне роз`яснення міститься у листі Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 3.3-1385/Е від 23.05.2022.
47. ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)» є підвідомчою установою Мін`юсту, яка входить до сфери його управління, в зв`язку з чим будь-які керівні вказівки та роз`яснення, що надаються Мін`юстом в межах його повноважень, передбачених пунктами 3, 4 Положення № 228, є обов`язковими до виконання.
48. Позивачу здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди пропорційно часу фактичного несення служби ОСОБА_1 у період з 11.03.2022 по 30.06.2022, що відповідає приписам Постанови № 168 в редакції чинній на вказаний період з урахуванням змін, внесених Постановою № 793 від 07.07.2022.
49. Щодо здійснення нарахувань та виплати на користь позивача додаткової винагороди відповідач пояснив, що виплата додаткової винагороди, яка передбачена Постановою № 168, була нарахована та проведена ОСОБА_1 відповідно до отриманих та доведених додаткових асигнувань (Перерозподіл річного кошторису) та фінансування, а саме:
50. Розуміючи можливість виникнення трудових спорів у зв`язку з нечіткістю та суперечливістю законодавства і наявністю неоднакових підходів до його тлумачення і застосування, в установі 25 травня та 8 серпня 2022 року було проведено день дисципліни, де роз`яснювалось порядок нарахувань, виплати і розмір додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168. 26.05.2022 керівництвом профспілки було ініційовано установчі збори первинної профспілкової організації персоналу державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)». На зборах було додатково проінформовано співробітників установи про порядок обчислення розміру додаткової винагороди.
51. В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що їй не було нарахована та виплачена додаткова винагорода за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 відповідно до Постанови № 168, однак таке твердження не відповідає дійсності.
52. Виплата додаткової винагороди ОСОБА_1 за період з 11.03.2022 по 25.04.2022 була здійснена 30.05.2022 за період з 26.04.2022 по 30.06.2022 здійснена 17.08.2022, також ОСОБА_1 було надано розрахункові листи за травень та серпень 2022 року про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення.
53. Виходячи з вище викладеного вважаємо, що ОСОБА_1 30.05.2022 дізналася про виплачену їй суму додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 25.04.2022, а 17.08.2022 за період з 26.04.2022 року по 30.06.2022, проте не вчиняла жодних дій, пов`язаних із підготовкою до судового оскарження, що свідчить про пропуск встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду.
54. Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання дій та бездіяльності протиправними лише 20.12.2022, що свідчить про пропуск встановленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду.
55. В день звільнення позивача, на виконання вимог статті 47 КЗпП України їй було видано копію наказу про звільнення та довідку про суми нарахованого та належного до виплати грошового забезпечення при звільненні.
57. Оскільки було проведено повний розрахунок з позивачем у день її звільнення, відповідач вважає, що норми статті 117 КЗпП України не підлягають застосуванню.
58. Відповідач просив залишити позов без руху з огляду на те, що позивачем не заявлені позовні вимоги про стягнення заробітної плати та поновленні на посаді, а заявлено вимоги щодо дій (бездіяльності) з ненарахування та невиплати додаткової винагороди та про стягнення середнього заробітку, якій за своєю природою не є ні основною ні додатковою заробітною платою, або іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що підтверджено постановою Великої палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
59. Старший прапорщик ОСОБА_1 проходила службу в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони з 01.01.1999 по 30.11.2022.
60. Наказами Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 26.05.2022 № 87/ОС-22 та від 15.08.2022 № 127/ОС-22 вирішено розрахувати додаткову винагороду особам рядового та начальницького складу установи, провести виплату додаткової винагороди в термін до 30.05.2022 та до 17.08.2022 відповідно.
61. Згідно із витягом з наказу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 25.11.2022 № 181/ОС-22, на часткову зміну пункту наказу від 14.11.2022 № 174/ОС-22 вирішено: звільнити по пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 30.11.2022 з посади молодшого інспектора відділу охорони за її ініціативою.
62. Довідкою від 17.01.2023 № 34/4-233 підтверджено, що виплата додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно часу несення служби ОСОБА_1 по наступним періодам:
- виплата додаткової винагороди, колишнього співробітника ОСОБА_1 , встановлена Постановою була нарахована та проведена відповідно до отриманих та доведених, додатково, асигнувань (перерозподіл річного кошторису) та фінансування, а саме:
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
63. Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV).
64. Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон № 2713-IV, відповідно до частини 5 якої на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
66. Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
67. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
68. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022.
69. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022.
70. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.
71. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022.
72. На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), в яку неодноразово внесено зміни.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
щодо додаткової винагороди
74. Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що необхідно виокремлювати «несення служби» від «проходження служби», оскільки вказані поняття не є тотожними, у зв`язку із чим час несення позивачем служби визначено конкретною кількістю робочих годин, протягом яких позивач виконувала безпосередньо свої посадові обов`язки. За вказаний час позивачу було проведено відповідні виплати у повному обсязі.
75. Судом встановлено, що позивач у період з 01.01.1999 по 30.11.2022 перебувала на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та проходила службу Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)».
76. Довідкою від 17.01.2023 № 34/4-233 підтверджено виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, нарахованої згідно табелів робочого часу за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно часу несення служби
- виплата додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 25.04.2022 та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби (перебування на місці несення служби) у годинах у сумі 7796,70 грн здійснена 30.05.2022;
- виплата додаткової винагороди за період з 26.04.2022 по 30.06.2022 та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби (перебування на місці несення служби) у годинах у сумі 5673 грн здійснена 17.08.2022.
78. У подальшому до Постанови № 168 вносились зміни.
79. Постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022, яка набрала чинності 24.03.2022 та застосовується з 24.02.2022, доповнено абзац перший пункту 1 Постанови № 168 після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка».
80. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми єПідтримка» затверджено Перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка згідно з додатком.
81. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204, та доповнено його після позиції Волинська область позицією Дніпропетровська область.
82. Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022 та застосовується з 01.06.2022, внесено такі зміни до пункту 1 Постанови № 168 в абзаці першому: слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».
83. Таким чином, на період дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено), співробітникам Державної кримінально-виконавчої служби, в тому числі позивачу, Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди.
84. З огляду на викладене, з урахуванням наведених правових норм та встановлених обставин справи, позивач мала право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 у період з 11.03.2022 по 31.05.2022, оскільки 11.03.2022 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 та доповнено його позицією Дніпропетровська область.
85. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем, нарахування позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 здійснювалось лише пропорційно часу проходження позивачем служби в розрахунку на місяць.
88. Тільки 01.07.2022 Постановою № 754 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, та в абзаці першому після слова «щомісячно» пункт 1 доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».
89. Отже, Постанова № 754 від 01.07.2022 про внесення змін до пункту 1 Постанови № 168 стосовно пропорційної виплати додаткової винагороди особам, що несуть служу в установах кримінально-виконавчої служби, застосовується з 01.06.2022.
90. За таких обставин, у спірних відносинах (період з 11.03.2022 по 31.05.2022) підлягає застосуванню Постанова № 168 у редакції, яка діяла у період спірних відносин.
91. Таким чином, безпідставними є доводи відповідача з приводу необхідності нарахування додаткової винагороди позивача пропорційно до відпрацьованих годин у спірний період.
92. Щодо доводів відповідача, згідно з якими під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби, суд зазначає, що законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.
93. Окремі норми «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що Порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.
94. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, наведеними в обґрунтування позовних вимог щодо неповної виплати сум додаткової винагороди.
щодо стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні
95. Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.
96. Умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
97. При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки).
98. Тобто, станом на день звільнення працівника з роботи роботодавець повинен провести з ним повний розрахунок, а саме: виплатити йому всі суми, на які він має право на день звільнення, в повному обсязі.
99. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
100. В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
101. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц. У вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
102. Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.
103. З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
104. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
105. Тому, Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
106. Зміст статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, а саме про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
107. Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
108. Із заявлених позивачем вимог вбачається спір про наявність права у позивача на отримання відповідних сум додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022.
109. Однак, відповідачем ще не нараховано та не виплачено додаткову винагороду позивачу у належному розмірі відповідно до Постанови № 168 у зв`язку із запереченням такого права.
110. Оскільки позивачу не було здійснено виплату додаткової винагороди у повному розмірі при звільненні, а судом встановлено право позивача на отримання такої винагороди у розмірі, встановленому пунктом 1 Постанови № 168 у чинній в період з 11.03.2022 по 31.05.2022 редакції, з огляду на відсутність виплати такої суми на момент розгляду цієї справи суд вважає передчасними вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
щодо строку звернення до суду
111. Надаючи оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки суми додаткової винагороди входять до складу грошового забезпечення позивача, мали бути виплаченими при здійсненні остаточного розрахунку при звільненні, а первісно право на їх виплату порушено при виплаті грошового забезпечення за березень - травень 2022 року.
112. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
113. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.
114. Фактично порушення прав позивача відбулось до 19.07.2022, тобто до дати внесення змін до статті 233 КЗпП України щодо застосування строку звернення до суду у спорах про оплату праці.
115. У заявленому спорі суд вважає правомірним застосування частини другої статті 233 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
116. Так, відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
117. Однак, частина четверта статті 3 КАС України встановлює виключення з вищенаведеного правила, зазначаючи, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
118. Крім того, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
119. Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
120. Оскільки право на виплату у належному розмірі сум додаткової винагороди виникло до 19.07.2022, тобто до внесення змін у статтю 233 КЗпП України, а після вказаної дати відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, враховуючи, що позов подано під час дії карантину, суд вважає, що строк звернення до суду із цим позовом не пропущено.
121. Застосування судом статті 122 КАС України, статті 233 КЗпП України з урахуванням пункту першого глави XIX вказаного Кодексу, відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постановах від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22, від 04.05.2023 у справі № 560/3294/22.
щодо залишення позову без руху
122. Надаючи оцінку доводам відповідача про несплату позивачем судового збору, суд зазначає, що у розглянутому випадку заявлено спір щодо виплати додаткової винагороди, який підпадає під категорію спору про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання позивача сплатити судовий збір. Правомірність висновку про відсутність судового збору за звернення з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), не поєднаного з вимогою про поновлення на посаді, підтверджена Верховним Судом у постанові від 08.02.2023 у справі № 430/9834/22.
123. Щодо судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати усіх сум при звільненні, суд зазначає, що така вимога розглядається у цьому спорі як похідна, оскільки позивач не обчислив заявлену до стягнення суму середнього заробітку, а суд позбавлений як можливості обчислення судового збору за такою вимогою майнового характеру, так і задоволення такої вимоги, з огляду на непроведення відповідачем остаточного розрахунку, в результаті якого суд мав би можливість обчислення такого судового збору. Попередня оплата судового збору у розглянутому випадку процесуальним законом не встановлена.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
124. З системного аналізу матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачем допущена бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачеві сум додаткової винагороді за спірний період у розмірі, встановленому Постановою № 168 у редакції, чинній на час спірних правовідносин, у зв`язку з чим суд задовольняє позов частково.
126. Керуючись статтями 241-246 КАС України, суд, -
130. В іншій частині позовних вимог відмовити.
131. Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.
Суддя І.О. Верба