Справа № 300/3726/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13:20

"19" липня 2023 р. справа № 300/3726/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Вакун В.М.,

представника позивача Федор М.М.,

представника відповідача Наконечної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Долинської міської ради Івано-Франківської області (, просп. Незалежності, буд. 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76000) про скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Долинська міська рада Івано-Франківської області (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач) про скасування постанови про накладення штрафу від 01.06.2023 у виконавчому провадженні №71649129.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено накладення штрафу на боржника у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, в свою чергу боржником вчинено всі необхідні та можливі дії для виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23, а тому постанова про накладення штрафу на позивача від 01.06.2023 у виконавчому провадженні №71649129 підлягає скасуванню.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У свою чергу, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 задоволено заяву про забезпечення позову Долинської міської ради Івано-Франківської області від 03.07.2023 №685/05-28/14в, у зв`язку із чим зупинено стягнення у виконавчому провадженні №71649129, що вчиняється на підставі виконавчого документу постанови від 01.06.2023 №71649129 про стягнення з Долинської міської ради Івано-Франківської області штрафу у розмірі 5100 грн.

Позивачем у вказаний строк недоліки позовної заяви усунуто шляхом надання заяви про усунення недоліків від 03.07.2023 №684/05-28/14в.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на « 19» липня 2023 р. о 10.30 год.

Представником Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду від 13.07.2023 надіслано в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису клопотання про проведення судового засідання призначеного на « 19» липня 2023 р. о 10.30 год. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 задоволено клопотання представника Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ухвалено судове засідання у даній справі провести в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON.

13.07.2023 до суду скеровано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 70-81). Вказує, що у зв`язку із частковим виконанням позивачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 державним виконавцем 24.05.2023 на адресу позивача направлено вимогу №6989/03.1-25 про виконання вказаного вище рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення. Водночас, Долинська міська рада дану вимогу проігнорувала з мотивів відсутності у структурі апарату міської ради посади провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення, що унеможливлює видання розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Таким чином, державним виконавцем було прийнято рішення при притягнення Долинської міської ради до відповідальності за невиконання рішення суду про поновлення на роботі шляхом накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн. Вважає постанову про накладення штрафу законною та обґрунтованою, оскільки Долинською міською радою не надано доказів наявності поважних причин невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23. Із урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.07.2023 надано відповідь на відзив, у якому позивач звертає увагу суду, що постанову про накладення штрафу винесено із порушенням строків, передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», що є самостійною підставою для її скасування. Також вважає, що відсутність у структурі апарату позивача відповідної посади є поважною причиною невиконання рішення суду, при цьому міським головою вживалися заходи для внесення змін до штатного розпису, водночас міський голова не наділений повноваженнями одноосібного вносити зміни та формувати структуру. На думку позивача, позов є підставним та підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 визнано протиправним та скасовано розпорядження Долинської міської ради Івано-Франківської області «Про фактичне звільнення ОСОБА_1 » від 03.10.2022 за № 736-К, поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків з громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення Долинської міської ради Івано-Франківської області з 08.10.2022, стягнуто з Долинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117058,62 грн., моральну шкоду в розмірі 4800 грн. Окрім того, рішення у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 19803,15 грн. допущено до негайного виконання.

13.04.2023 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №300/6/23 (а.с. 82).

14.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про примусове виконання рішення у частині негайного поновлення стягувача на роботі (а.с. 83).

25.04.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71649129 (а.с. 9).

У пункті 2 цієї постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Примірник постанови про відкриття виконавчого провадження №71649129 надіслано позивачу 24.04.2023, водночас зареєстровано Долинською міською радою Івано-Франківської області 02.05.2023 за вхідним №2067/05-28/13 (а.с. 10).

Листом від 03.05.2023 №13/05-28/2067 позивач повідомив відповідача, що ним проведено самостійне виконання рішення суду у частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 19803,15 грн. Окрім того, зазначено, що згідно рішення Долинської міської ради від 21.07.2023 №1638-21/2022 «Про структуру виконавчих органів Долинської міської ради» посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язку із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення було виведено із структури апарату міської ради.

З метою виконання рішення суду підготовлено проект рішення Долинської міської ради «Про внесення змін до структури виконавчих органів Долинської міської ради», яким запропоновано ввести посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення, який буде розглянуто на черговому пленарному засіданні Долинської міської ради Івано-Франківської області (а.с. 11).

25.05.2023 Долинською міською радою Івано-Франківської області отримано вимогу від 24.05.2023 №6989/03.1-25 про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 протягом трьох робочих днів (а.с. 12).

Листом від 29.05.2023 позивач повідомив відповідача, що за результатами розгляду проекту рішення Долинської міської ради «Про внесення змін до структури виконавчих органів Долинської міської ради» та результатами голосування проект рішення про внесення змін до структури не отримав необхідної кількості голосів для прийняття рішення та відповідно був відхилений, що підтверджується витягом з протоколу тридцять другої сесії міської ради від 04.05.2023 (а.с. 13-15, 22).

При цьому, позивачем також повідомлено, що міський голова має повторно внести на розгляд даний проект рішення, про результати розгляду якого відповідача буде повідомлено додатково (а.с. 14, зворотній бік).

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст. ст. 18, 63, 65, 76 Закону України «Про виконавче провадження» 01.06.2023 державним виконавцем за невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 та вимоги державного виконавця від 24.05.2023 №6989/03.1-25 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у сумі 5100 грн (а.с. 8).

Позивач не погодився з постановою від 01.06.2023 у виконавчому провадженні №71649129 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, судом зазначається таке

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII. (чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про накладення штрафу (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У силу приписів частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вже зазначалось судом, виконавче провадження №71649129 було відкрито на підставі заяви стягувача та виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Так, 25.04.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечною І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71649129 з виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 №300/6/23 (а.с. 82-83).

Частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Із урахуванням даної норми, державним виконавцем відповідача у пункті 2 постанови про відкриття виконавчого провадження №71649129 надано строк позивачу на виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Водночас, статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із частиною 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, суд зазначає, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною, в судовому порядку не скасована та не є предметом оскарження у даній справі.

Надалі, 25.05.2023 Долинською міською радою Івано-Франківської області отримано вимогу від 24.05.2023 №6989/03.1-25 про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 протягом трьох робочих днів (а.с. 12).

29.05.2023 позивачем на адресу відповідача скеровано лист, в якому проінформовано про неможливість видати розпорядження про поновлення на роботі ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що проект рішення «Про внесення змін до структури виконавчих органів Долинської міської ради» за результатами голосування не отримав необхідної кількості голосів для прийняття такого рішення (а.с. 13-14).

У свою чергу, 01.06.2023 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наконечною І.В. винесено постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні №71649129, якою за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк накладено на Долинську міську раду Івано-Франківської області штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 8).

Слід констатувати, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Так, Верховний Суд у постанові від 13.11.2019 у справі №592/4332/17 зазначив, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Таким чином, навіть із урахуванням того, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23 не набрало законної сили, Долинська міська рада Івано-Франківської області з 12.04.2023 мала поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд звертає увагу на те, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

У разі відсутності посади позивача (з об`ємом повноважень, які існували на дату звільнення) роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу посаду відповідно до його кваліфікації, а в разі незгоди працівника на іншу роботу, роботодавець зобов`язаний виконати судове рішення, здійснивши відповідні зміни в організації праці.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Водночас, Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП України, а трудовим законодавством не передбачено поновлення працівника на іншу посаду, ніж він займав до звільнення. Виходячи із положень трудового законодавства, незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство.

У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його саме на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2020 року (справа №809/378/17).

Таким чином, суд критично ставиться до аргументів позивача про неможливість поновити стягувача на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення, у зв`язку із відсутністю такої посади у структурі апарату Долинської міської ради.

Оцінюючи доводи позивача про неможливість виконання рішення адміністративного суду від Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23, у зв`язку із неможливістю міського голови особисто прийняти рішення про внесення змін до структури апарату Долинської міської ради, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У свою чергу представником позивача в адміністративному позові наголошено на тому, що міським головою було вжито належних заходів з метою виконання рішення суду, а саме внесено на розгляд Долинської міської ради проект рішення «Про внесення змін до структури виконавчих органів Долинської міської ради», яким запропоновано ввести посаду провідного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із громадськістю управління технічного та інформаційного забезпечення, водночас даний проект було відхилено з незалежних від міського голови підстав (а.с. 4).

Так, відповідно до частини 5 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому повноважень.

За приписами статті 42 зазначеного Закону, міський голова, зокрема скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради, організовує роботу ради, забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади.

З огляду на викладене судом не заперечується, що міським головою вчинялись відповідні дії втім, як свідчать матеріали справи оспорюваною постановою про накладення штрафу від 01.06.2023 №71649129 штраф накладено на боржника - юридичну особу Долинську міську раду Івано-Франківської області ().

Водночас, суд приймає до уваги аргументи викладені у позовні заяві, в той же час зауважує, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» не містить виключень та/або вказівок з приводу порядку виконання рішення суду колегіальними органами, що, в свою чергу, дає підстави стверджувати, що законодавцем розроблено єдиний підхід до всіх учасників виконавчого провадження, а тому суд критично оцінює такі доводи позивача.

У свою чергу, пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, державний виконавець має встановлений законом обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, позивачем не обґрунтовано та не надано до суду доказів на підтвердження існування будь-якої з обставин, визначених Законом України «Про виконавче провадження», за наявності яких виконавець не повинен був виносити постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду

Так, відповідно до приписів частин 1, 2, 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання суду, Долинською міською радою Івано-Франківської області не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 у справі №300/6/23.

Таким чином, приймаючи постанову про накладення штрафу від 01.06.2023 у виконавчому провадженні №71649129 виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, та обґрунтовано

Водночас, при наданні оцінки доводам позивача щодо неможливості виконання рішення у справі №300/6/23, суд враховує, що розглядаючи справу N 5-рп/2013, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006 року, заява № 30779/04).

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у рішенні зокрема у пункті 52 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04) про відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, що становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

Водночас. у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини «Сокур проти України» (N 29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, а також те, що, позивачем не наведено інших належних та обґрунтованих доводів, що дають підстави для висновку про необхідність скасування постанови про накладення штрафу суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов Долинської міської ради Івано-Франківської області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу не підлягає до задоволення.

Водночас, за змістом рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у постанові Верховного Суду від 28.03.2017 у справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Водночас, підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 241-245, 262, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Долинської міської ради Івано-Франківської області (, просп. Незалежності, буд. 5, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Галицька, буд. 45, м. Івано-Франківськ, 76000) про скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 19 липня 2023 р.