Справа № 160/10748/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
19.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо опису майна позивна у податкову заставу;
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 19.05.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 22.05.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 22.05.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- докази його направлення та вручення позивачу;
- інформацію про граничний термін сплати грошових зобов`язань, визначених у вказаному вище ППР;
- інформацію про вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу з позивача (рішення суду, тощо);
- копії всіх документів, які стали підставою для проведення перевірки позивача (за наявності)та копію акта камеральної перевірки, докази направлення та вручення вказаного акту перевірки,
- інформацію про сплату позивачем под. на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та інші докази щодо суті спору.
06.06.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані судом додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 12.06.2023 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- належні та допустимі докази, що будівлі/приміщення, які належать позивачу на праві власності, використовуються саме для виготовлення промислової продукції/для промислового виробництва.
21.06.2023 року позивачем долучені до матеріалів справи витребувані додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 18.07.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як фізична особа-підприємець, як платник податків перебуваю на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 13.12.2019 року.
Позивач вказує, що ним 04.05.2023 року були отримані спірні рішення, які були прийняті податковим органом відносно нього.
У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 cm. 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості
Підпунктом «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків, за правилами підпункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, є особливість, що характеризує об`єкт, оподаткування.
Вказує, що як вбачається з тексту податково вимоги винесеної Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, гідно з якими, позивачу визначені податкові зобов`язання за платежем з призначенням : податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.
Так, дійсно вказує, що він є власником частини нежитлової нерухомості, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 на підставі Договору про поділ частини комплексу від 20.02.2015 року , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2015 року.
Однак, згідно Державного класифікатора, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної' промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості: 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.
У відповідності до ДК 018-2000. до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Та, у відповідності до правовстановлюючих документів позивач є власником частини нежитлових будівель та використовую їх у своїй підприємницькій промисловій діяльності.
Позивач, вказує, що він використовує об`єкт нерухомого майна за функціональним призначенням для промислового виробництва, в тому числі у своїй господарській діяльності при виготовленні промислової продукції, а тому, на його думку, згідно приписів Податкового законодавства України звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Зазначає, що до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості: 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.
У відповідності до ДК 018-2000, до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Враховуючи вищезазначене він реалізував своє право на підприємницьку діяльність, в тому числі шляхом використання у своїй діяльності власного нерухомого майна - громадського (виробничого) будинку (приміщення), а тому винесені податкові- повідомлення рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області є протиправними та підлягають скасуванню.
Також, зазначає, що відповідно до п. 2.2 Порядку №572 - майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.
Згідно із затвердженою формою акт опису майна обов`язково повинен містити інформацію про вартість описаного майна.
З огляду на викладене, зазначення вартості майна є обов`язковим елементом оскільки необхідна для пропорційності.
Вказує, що відповідачем при складанні оскаржуваного акта опису майна, зокрема, не було дотримано вимог пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України та пункту 2.6 Порядку №572 щодо складення акта опису майна з урахуванням балансової вартості майна, або за його відсутності за результатами оцінки майна відповідно до Закону . України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки зі змісту оскаржуваного акта вбачається відсутність у ньому вартості описаного майна. Крім того, у даному акті відсутні підписи позивача або його представника, як і підписи та відомості щодо інших залучених осіб до опису відповідного майна платника у податкову заставу.
Проведення опису майна у податкову заставу без попередньої професійної (експертної оцінки) та за відсутності відомостей про балансову вартість цього майна є суттєвим і грубим порушенням, таким, що унеможливлює визначення чи обсяг описаного майна є достатнім для погашення податкового боргу боржника чи ні, зумовлює включення більшої кількості майна ніж це необхідно для погашення податкового боргу.
Враховуючи викладене, вважає що дії Головного управління ДПС у області щодо опису майна позивача у податкову заставу, за результатами чого складено акт опису майна є протиправними, а спірний акт опису майна позивача у податкову заставу складений податковим керуючим Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягає скасуванню.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача, у якому податковий орган просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що позивач у позивній заяві зазначає, що «підпунктом «є» пп.266.2.2 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не с об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств (на момент виникнення податкових зобов`язань)».
Однак, така редакція вказаної норми ПК України діяла до 22.05.2020р., а в період спірного нарахування податку на нерухомість за 2022 рік діяла кардинально інша за змістом редакція пп.«є» пп.266.2.2. ПК України (встановлена Законом № 466-ІХ від 16.01.2020р.), згідно якої «не є об`єктом оподаткування «будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Б КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».
Вказують, що при цьому, дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набуття цим актом чинності та припиняється зі втратою ним чинності, тобто до події (факту) застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, про що неодноразово вказував Конституційний суд України.
Відповідач вказує, що в постанові від 17.02.2020 року у справі №820/3556/17, на які також посилається позивач, уже є неактуальними та при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, які відбувалися в 2022 році, позивач не повинен був враховувати їх висновки щодо застосування норм права, які діяли до 22.05.2020 року і були кардинально змінені.
Зазначають, що станом на 29.05.2023 року в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) обліковується податковий борг у загальній сумі 499 470,50 гривень.
по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власника об`єктів нежитлової нерухомості (ККДБ 18010301) у сумі 79 416,90 грн. (Металургійний р-н) податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власника об`єктів нежитлової нерухомості (ККДБ 18010301) у сумі 191 956,16грн. (Центрально-Міський р-н);
по орендній платі з фізичних осіб (ККДБ 18010900) у сумі 123 472,07грн. (Центрально-Міський р-н). Сума грошового зобов`язання є узгодженою (п.42.4 ст.42 ПКУ).
Податкову вимогу направлено засобами Укрпошти рекомендованим листом за юридичною адресою ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 .
Згідно до рекомендованого повідомлення поштове відправлення Укрпоштою вручено платнику податків 04.05.2023 року.
Акт опису майна надіслано на податкову адресу Позивача - АДРЕСА_3 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Цей лист отримано Позивачем 04.05.2023 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Податкову заставу 25.04.2023 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив таке.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки податків: НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 13.12.2019 року.
Встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником частини нежитлової нерухомості, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 на підставі Договору про поділ частини комплексу від 20.02.2015 року , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.11.2015 року.
Згідно матеріалів справи, станом на 29.05.2023 в інтегрованих картках платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) обліковується податковий борг у загальній сумі 499 470,50 гривень.
податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власника об`єктів нежитлової нерухомості (ККДБ 18010301) у сумі 191956,16грн. (Центрально-Міський р-н);
по орендній платі з фізичних осіб (ККДБ 18010900) у сумі 123 472,07грн. (Центрально-Міський р-н). Сума грошового зобов`язання є узгодженою (п.42.4 ст.42 ПКУ).
Податкову вимогу направлено засобами Укрпошти рекомендованим листом за юридичною адресою ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 .
Згідно до рекомендованого повідомлення поштове відправлення Укрпоштою вручено платнику податків 04.05.2023.
Цей лист отримано Позивачем 04.05.2023 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Податкову заставу 25.04.2023 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Однак, позивач вважає, що вказане майно належить до будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 266.2.2 «є» п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом про скасування спірних рішень податкового органу.
Отже, спірним у справі є питання, за позицією позивача, прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у порушенні п. є) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
За приписами статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 згаданої статті Кодексу, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Згідно пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, будівлі промислові та склади.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який, в свою чергу, включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
За відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивач, є 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, а також інші, зокрема: 46.14 Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками, 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення, 46.62 Оптова торгівля верстатами
Суд зазначає, що належні позивачеві на праві власності приміщення/будівля за описаними характеристиками можна віднести до промислових будівель.
Разом з тим необхідно врахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 18.11.2022 року у справі № 580/1824/19, згідно з яким, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу «будівлі промисловості» не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки з його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в цьому випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд касаційної інстанції зазначив, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме «будівлі промисловості», тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Згідно матеріалів справи, позивачем на виконання вимог ухвали суду від 12.06.2023 року про витребування доказів про те, що будівлі/приміщення, які належать позивачу на праві власності, використовуються для виготовлення промислової продукції/для промислового виробництва, суду були надані копія договору поставки від 24.03.2023 року за №19, специфікацію до вказаного договору поставки №1, рахунок фактура №11/04 від 11.04.2023 року.
Інших доказів що будівлі/приміщення, які належать позивачу на праві власності, використовуються позивачем для виготовлення промислової продукції/для промислового виробництва, до матеріалів справи долучено не було.
Суд зазначає, що в даній адміністративній справі позивач не надав належні та допустимі докази, що будівлі, які належать позивачу на праві власності, використовуються для виготовлення промислової продукції.
Долучені до матеріалів справи копія договору поставки від 24.03.2023 року за №19, специфікація до вказаного договору поставки №1, рахунок фактура №11/04 від 11.04.2023 року, не спростовує наведених обставин.
Належних доказів, що у вказаний період (2022 року) будівлі/приміщення, які належать позивачу на праві власності, використовувались ним для виготовлення промислової продукції/для промислового виробництва, суду не надано.
Отже, здійснення податковим органом розрахунку податкових зобов`язань здійснені у відповідності до положень чинного законодавства.
Також, судом встановлено, що спірні рішення прийняті податковим органом в межах строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України, з урахуванням граничного строку виконання грошового зобов`язання.
Вказані рішення направлені засобами поштового зв`язку та отримані позивачем, що також підтверджується матеріалами справи.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, про відмову у задоволенні позовних вимог позивача через їх неналежність.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішень.
Щодо розподілу судових витрат.
Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та звільненням позивача від сплати судового збору.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, скасування рішень відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.07.2023 року.

Суддя В.В. Ільков