Справа № 420/18974/22
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 липня 2023 року

м. Київ

справа № 420/18974/22

адміністративне провадження № К/990/23420/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевірив касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 420/18974/22 за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними дій та скасування вимоги,

УСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради звернувся до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби (далі також - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправними дії Південного офісу Держаудитслужби по плануванню, проведенню та завершенню ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за період з 01.09.2020 до 31.07.2022, складанню, за її результатами акту від 26.09.2022 № 08-11/06 та пред`явленню вимоги щодо усунення виявлених порушень за вих. №1508-15/2931-2022 від 06.10.2022;

- зобов`язати Південний офіс Держаудитслужби утриматися від вчинення певних дій щодо вимоги надання виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом із завіреними копіями первинних, розпорядчих та інших документів щодо відшкодування порушень, а також щодо надання щомісячної інформації про стан усунення порушень аж до їх повного усунення;

- визнати протиправним та скасувати вимогу щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931-2022 в частині відшкодування шкоди в розмірі 53 545,96 грн, пред`явлену Південним офісом Держаудитслужби.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 22 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року, задовольнив частково позов.

Визнав протиправними дії Південного офісу Держаудитслужби по плануванню, проведенню та завершенню ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за період з 01.09.2020 до 31.07.2022, складанню за її результатами акту від 26.09.2022 № 08-11/06 та пред`явленню вимоги щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931 -2022;

Визнав протиправною та скасував вимогу Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931-2022 в частині відшкодування шкоди в розмірі 53 545,96 грн;

Відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог;

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Південного офісу Держаудитслужби на користь Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради відшкодування судового збору в розмірі 4 962 грн.

На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції Південного офісу Держаудитслужби подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 03 липня 2023 року.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 для розгляду цієї касаційної скарги визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі головуючого судді Кравчука В. М., суддів Єзерова А. А., Стародуба О. П.

07 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду задоволено заяви суддів про самовідвід. Відведено суддів Кравчука В.М., Єзерова А.А. та Стародуба О.П. від участі у розгляді справи № 420/18974/22 за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними дій та скасування вимоги. Передано матеріали касаційної скарги № К/990/23420/23 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді.

10 липня 2023 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №1082 призначено повторний автоматизований розподіл справи У зв`язку з постановленням Верховним Судом 07 липня 2023 року ухвали №К/990/23420/23 про відведення судді-доповідача Кравчука В.М. та суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П. від розгляду матеріалів касаційної скарги Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 420/18974/22.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н. В., суддів Мацедонську В. Е., Данилевич Н. А.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.

У касаційній скарзі відповідачем зазначено, що вона подана на підставі пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

На обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження судового рішення заявник касаційної скарги вказує, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не було враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 08 квітня 2020 року у справі №809/504/17, від 12 лютого2020 року у справі №815/7325/13-а, від 29 липня 2019 року у справі №400/2658/18, від 02 липня 2019 року у справі №826/2525/15, від 20 лютого 2018 року у справі №822/2087/17, у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року справа № 21-436а14 та рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008.

Проте, в касаційній скарзі не наведено, які саме конкретні норми права (пункт, частина, стаття) застосовано судом без врахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, а також посилаючись на вказані постанови Верховного Суду, відповідач не наводить обґрунтувань з приводу того, що правовідносини у цій справі та у справах, розглянутих Верховним Судом, є подібними з урахуванням предмета правового регулювання, а також умов та періодів застосування правових норм.

Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Отже, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

У цій касаційній скарзі відповідачем також зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень, відповідач вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пунктів 7, 7-1 Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2001 р. № 955, Інструкції з планування діяльності органів державного фінансового контролю, затвердженої наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 26 жовтня 2005 року № 319, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану» від 12.03.2022 року № 252 (у редакції, яка діяла на час спірних правовідносин та до 04.11.2022 року), пункту З Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 та постанова Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 561 «Деякі питання здійснення державного фінансового контролю в умовах воєнного стану».

За приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т. і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги, наведені безвідносно до предмета спору та висновків апеляційного суду.

У касаційній скарзі відповідачем також зазначено, що вона подана на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Покликаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що є необхідність відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, оскільки вважає, що правовідносини не подібні, так як основною думкою у справі №№826/17123/18 є скасування акту індивідуальної дії через процедурні порушення під час проведення перевірки у зв`язку із тим, що дані порушення вплинули або могли вплинути на результат перевірки, викладений в оскаржуваному акті індивідуальної дії. Однак по обставинам справи №420/18974/22 сума встановлених Південним офісом Держаудитслужби порушень під час проведення місяцем раніше чи пізніше ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за період один і той самий період (з 01.09.2020 по 31.07.2022) не була б змінена, оскільки час проведення ревізії не впливає на результати її проведення.

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій у цій справі установили, зокрема, порушення у плануванні ревізії, що також є процедурним порушенням під час проведення перевірки, висновок про що викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, який застосований судом апеляційної інстанції, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому її наслідки у судовому порядку, позивач не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. Суд зазначив, що така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, відповідач не зазначив щодо застосування якої конкретної норми права (пункт, частина, стаття) містить висновок у вказаній постанові, від якого на його переконання існує необхідність відступити, а вказані доводи та аргументи заявника зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновком суду апеляційної інстанції. У касаційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходив суд апеляційної інстанції, заявник лише наводить низку нормативно-правових актів без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судом апеляційної інстанції у цій справі у системному зв`язку з обґрунтуванням доводів відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18.

Разом з тим, одночасне посилання заявника у касаційній скарзі на пункти 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України без їх належного обґрунтування та розмежування окремих норм права (пункт, частина, стаття) і відповідних висновків судів є взаємовиключним.

В цілому, доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та доводів про надання їм неправильної, на думку скаржника, правової оцінки, що суперечить правовому змісту пунктів 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, посилання на постанови Верховного Суду та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 420/18974/22 за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними дій та скасування вимоги - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. В. Шевцова