Справа № 140/381/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/381/23 пров. № А/857/5106/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі №140/381/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1 -й інстанції - Денисюк Р. С.,

час ухвалення рішення - 15.02.2023 року,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20 грудня 2022 року №28 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу з 16 грудня 2022 року, з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 15 грудня 2022 року № 243/03.20/2-22 та № 244/03.20/2-22, виданих Ковельською районною радою.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що вона отримувала пенсію за віком за нормами Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а у подальшому була переведена на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІУ. Зазначає, що має право на переведення на пенсію за віком відповідно до чинного Закону №889-VІІІ, оскільки вона досягла необхідного 60-річного віку, має загальний стаж понад 38 років, в тому числі 31 рік набутий на державній службі. Крім того, вважає, що має право на призначення пенсії у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, покликаючись на практику Верховного Суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з 01 березня 2022 року позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІУ у зв`язку зі збільшенням розміру пенсії. Вказує, що підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до чинного Закону України «Про державну службу» відсутні, а тому пенсійним органом правомірно, прийнято оскаржуване рішення від 20 грудня 2022 року №28. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12 серпня 2013 року отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а з 01 березня 2022 року позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІУ, що підтверджується протоколом №8 від 15 серпня 2013 року про призначення пенсії та перерахунком пенсії від 17 березня 2022 року, відповідно.

16 грудня 2022 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком згідно з Законом №889-VІІІ, з врахуванням довідок про складові заробітної плати №243/03.20/2-22 та №244/03.20/2-22 від 15 грудня 2022 року (а.с. 21).

20 грудня 2022 року ГУ ПФУ в Полтавській області прийняло рішення №28 про відмову у перерахунку пенсії. Рішення мотивоване тим, що за матеріалами пенсійної справи позивач з 12 серпня 2013 року по 28 лютого 2022 року отримувала пенсію державного службовця відповідно до Закону №3723-ХІІ. Відповідно до пп.1 п.2 розділу XI Закону №889, Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889. Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Закону №889, який набрав чинності 01.05.2016, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають особи, які на день набрання чинності Закону №889 мали відповідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначеною статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Враховуючи те, що Закон №889-VІІІ не передбачає проведення перерахунків пенсії, в т. ч. призначених згідно із Законом №3723-XII поновити виплату пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу на підставі наданих довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №243/03.20/2-22 від 15 грудня 2022 року та №244/03.20/2-22 від 15 грудня 2022 року, виданих Ковельською районною радою, немає підстав (а.с. 11-12).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області не було фактичних та правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідок Ковельської районної ради від 15 грудня 2022 року №243/03.20/2-22 та №244/03.20/2-22 із одночасним переведенням з пенсії за віком за Законом №1058-ІУ на пенсію за віком за Законом №889-VIII, оскаржуване у цій справі рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 20 грудня 2022 року №28 про відмову у перерахунку пенсії є правомірними та таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення та похідної позовної вимоги про зобов`язання вчинити дії з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом ч.1 ст.37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723- XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла пенсійного віку та з 12 серпня 2013 року їй було призначено пенсію за віком згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), і цей факт сторонами не заперечується.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що пенсію державного службовця ОСОБА_1 отримувала з 12 серпня 2013 року по 28 лютого 2022 року, а з 01 березня 2022 року її переведено на пенсію за віком відповідно до п.4-7 розділу XV Закону №1058-ІУ у зв`язку зі збільшенням розміру пенсії.

16 грудня 2022 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії - пенсію за віком по Закону №889-VІІІ, з врахуванням довідок про складові заробітної плати №243/03.20/2-22 та №244/03.20/2-22 від 15 грудня 2022 року (а.с. 21).

Зі змісту оскаржуваного рішення від 20 грудня 2022 року №28 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відмовило позивачці у переведенні на пенсію за заявою від 16 грудня 2022 року, оскільки, на переконання відповідача, право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ мають особи за умови, якщо до набрання чинності Законом (01 травня 2016 року) не призначалась пенсія згідно з Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, а за матеріалами електронної пенсійної справи з`ясовано, що ОСОБА_1 вже було призначено пенсію державного службовця згідно з Законом України Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ з 02 серпня 2013 року по 28 лютого 2022 року (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-ІУ переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з п.2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ з 01 травня 2015 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

За змістом пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ передбачає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови, зокрема: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних Закону України №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, можна дійти висновку про те, що із набранням чинності Законом №889-VІІІ державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсій та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01 травня 2016 року мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01 травня 2016 року посади державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, встановленого Законом №1058-ІУ, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому з урахуванням положень пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-XII.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи ГУ ПФУ в Полтавській області про те, що особи, яким до набрання чинності Законом №889-VІІІ призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, не мають права на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону, оскільки ні статтею 37 Закону №3723-ХІІ, ні Законом №889-УШ такі обмеження не встановлені, так як тлумачення відповідачем положень закону не відповідає принципу верховенства права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії.

Наведеними вище правовим нормами передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини стосуються саме переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, крім того, їй вже призначалася пенсія по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, з якої 01 березня 2022 року її автоматично переведено на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 з урахуванням положень пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки вона досягла встановленого Законом №1058-ІУ пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, в тому числі понад 20 років на посадах державних службовців, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області від 20 грудня 2022 року є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, враховуючи ту обставину, що позивачці вже призначалася пенсія за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, з якої 01 березня 2022 року її автоматично переведено на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому з метою захисту прав та інтересів останньої необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 грудня 2022 року про переведення її на пенсію державного службовця з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.

Щодо вимоги про визначення розміру пенсії відповідно до наданих із заявою від 16 грудня 2022 року довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Ковельською районною радою від 15 грудня 2022 року №243/03.20/2-22 та №244/03.20/2-22, то колегія суддів вважає такі передчасними, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу, переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивачки у цій справі пенсійним органом не вирішувалось. Оскільки захисту відповідно до положень КАС України підлягають порушені права, то у спірних правовідносинах вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Покликання апелянта на постанову Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки спірні правовідносини не є аналогічними, так як у розглядуваній справі ОСОБА_1 першочергово призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, у подальшому перераховано пенсію за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і у грудні 2022 року позивач звернулася із заявою до відповідача про перехід з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по віку згідно з Законом України Про державну службу, а у справі №340/4184/21 позивачу першочергово була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ; з 01 березня 2019 року пенсію по інвалідності як інваліду II групи за нормами Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ перераховано за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; у травні 2021 року позивач звернулася із заявою до відповідача про перехід з пенсії по інвалідності II групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно зі ст.37 Закону України «Про державну службу».

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими в частині їх задоволення, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-А, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено частково, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за .рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 грн, сплачений згідно з квитанцією №0.0..2 від 09 січня 2023 року за подання позовної заяви та 805,20 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 13 березня 2023 року за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі №140/381/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20 грудня 2022 року №28 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 грудня 2022 року з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області () на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн, сплачений згідно з квитанцією №0.0..2 від 09 січня 2023 року за подання позовної заяви та 805,20 грн, сплачений згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 13 березня 2023 року за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарг% безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 17 липня 2023 року.