Справа № 400/3928/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/3928/22

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (відповідач, ГУ НП в Миколаївській області), про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП області» № 430 від 06.03.2022 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області «По особовому складу» № 193о/с від 06.03.2022 року;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та допустити до негайного виконання рішення суду у цій частині;

- стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення зі служби в поліції по день ухвалення рішення суду та допустити до негайного виконання рішення суду у цій частині у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що службове розслідування, за результатами якого в діях позивача було встановлено ознаки дисциплінарного проступку, було проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин, дисциплінарне стягнення застосовано безпідставно, оскільки, як зауважив позивач, ним не було допущено дисциплінарного проступку, жодних дій щодо самовільного залишення місця несення служби, відмови від виконання своїх обов`язків, або інших дій, які містять ознаки дисциплінарного проступку, позивач не вчиняв, внаслідок чого у діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку. 24.02.2022 року ОСОБА_2 ніс службу відповідно до поставлених задач. При цьому, як далі вказав позивач, він є опікуном недієздатної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка страждає вродженим слабоумством, розумовою відсталістю в результаті хромосомно-гентичних порушень (хвороба Дауна) та перебуває на обліку в психіатрично-поліклінічному відділенні Жовтневої ЦРЛ, є інвалідом II групи з дитинства. В ніч на 25.02.2022р. психічний стан підопічної позивача ОСОБА_3 погіршився, що зумовило необхідність допомоги спеціаліста задля здолання панічних атак та неврозу, у зв`язку із чим позивач прибув до відділу поліції 25.02.2022р., щоб повідомити свого начальника про необхідність негайно звернутись до лікаря з підопічною. Однак, оскільки начальника на місці не було, ОСОБА_1 повідомив про це ОСОБА_4 по телефону, отримав від нього згоду, з цього приводу здав рапорт у чергову частину. По прибуттю 25.02.2022р. після відвідування лікарні з підопічною, до управління, як далі у позові вказував позивач, ОСОБА_4 у грубій формі безпідставно звинуватив позивача у колабораціонізмі та проставленні міток для авіаударів, виштовхав за межі чергової частини та наказав не пускати позивача ОСОБА_1 до будівлі, у зв`язку із його звільненням. Після вказаних подій ОСОБА_1 склав рапорт з проханням повідомити про причини не допуску до служби та здав його в чергову частину. 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 прибув до управління карного розшуку, склав рапорт з проханням повідомити про причини не допуску до служби, у разі наявності, видати наказ про звільнення та трудову книжку та здав його в чергову частину. Аналогічні рапорти були складені ОСОБА_1 та здані в чергову частину 28.02.2022 року, 01.03.2022 року, 02.03.2022 року, 03.03.2022 року, 04.03.2022 року, 05.03.2022 року, 06.03.2022 року, 07 березня 2022 року. 07 березня 2022 року в черговій частині ОСОБА_1 повідомили, що запитувані ним документи надіслані засобами поштового зв`язку на адресу його місця реєстрації. Вказав, що жодної поштової кореспонденції на адресу позивача від відповідача не надходило. Також, позивач звертав увагу на те, що фактично службове розслідування призначено та проведено із затвердженням висновку та виданням відповідних наказів за один день, що унеможливило надання позивачем будь-яких пояснень щодо порушення ним дисципліни. Відмовившись від отримання письмових пояснень від позивача, відповідач тим самим позбавив його законного права викласти своє ставлення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, навести свої доводи та міркування щодо них, спростувати їх, повідомити про докази, що їх спростовують тощо. Фактично відповідач позбавив ОСОБА_1 права на захист під час проведення службового розслідування. Вказані обставини свідчать, що оскаржувані накази прийняті без урахування принципу пропорційності, та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення. Вважає протиправним дисциплінарне стягнення, звільнення незаконним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи відсутність підстав для задоволення позову з огляду на правомірність прийнятих оскаржуваних наказів про його звільнення через порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у самоусуненні від виконання службових обов`язків та відсутності на службі без поважних причин у робочі дні починаючи з 24.02.2022р. по 06.03.2022р. в умовах воєнного стану, тобто вчиненні дій, що компрометують авторитет поліції, як правоохоронного органу вцілому. На думку відповідача, накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції повністю відповідає тяжкості вчинених ним у сукупності проступків, обставинам, за яких їх скоєно, та співмірно із заподіяною ним шкодою суспільним інтересам, у зв`язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є законним, правомірним та обґрунтованим, пропорційним та за даних обставин справедливим, оскільки позивач вчинив дії, які є несумісними з проходженням служби в поліції та суперечать змісту присяги працівника Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, проігнорував вимоги Дисциплінарного статуту та Закону № 580-VIII. Службове розслідування, що передувало видачі оскаржуваного наказу №430 від 06.03.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП області» проведено об`єктивно, без порушень засад неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом, з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, та із врахуванням реального військового стану в Державі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не досліджувались ані матеріали службового розслідування, ані висновок службового розслідування. При цьому, виходячи з норм чинного законодавства, як регулює спірні правовідносини, дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, який доведений матеріалами службового розслідування. Отже, на думку апелянта, є недоведеним факт вчинення ним дисциплінарного проступку, за нібито вчинення якого відповідач звільнив позивача з поліції. Апелянт наголошує, що дисциплінарною комісією взагалі не було досліджено обставин щодо поважності причин неможливості виходу позивача на службу у спірний період. До того ж, на думку апелянта, службове розслідування відносно нього було проведено з порушеннями, зокрема ОСОБА_1 не було повідомлено про початок проведення службового розслідування, не було надано можливості надати пояснення, позбавивши позивача законного права на захист.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи на необґрунтованість та хибність доводів скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з тих підстав, що на думку відповідача службовим розслідуванням було повно встановлено факти вчинення позивачем дисциплінарного проступку, враховуючи тяжкість якого обґрунтовано та співмірно застосовано обраний відповідачем вид дисциплінарної відповідальності. На думку відповідача, жодних порушень прав позивача під час проведення службового розслідування допущено не було.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

06.03.2022 року до керівництва ГУНП в Миколаївській області надійшла інформація щодо відсутності на службі з 24.02.2022 року без поважних причин працівників ГУНП, зокрема, оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1 .

Дисциплінарною комісією Головного управління Національної поліції в Миколаївській області встановлено вчинення дисциплінарного проступку майором поліції ОСОБА_1 , який виразився в порушенні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.08.2018 року № 2337-VIIІ, щодо обов`язку поліцейського дотримуватись законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника поліції, статутів і наказів начальників, сприяти їм у зміцненні службової дисципліни, забезпечення законності, дотримання норм службової етики, статутного порядку, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою, підвищувати всій професійний рівень, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог статей 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію» зі змінами та доповненнями щодо обов`язку неухильно дотримуватися положень, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, професійно виконувати свої службові обов`язки, вимог наказу НПУ від 23.09.2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», ігноруванні вимог п. 5 розділу І п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, щодо здійснення своєї діяльності відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, що призвело до самоусунення від виконання службових обов`язків та відсутності на службі без поважних причин у робочі дні, починаючи з 24.02.2022 року по 06.03.2022 року (всього одинадцять днів), та компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 06.03.2022 року №430 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Миколаївській області, п. 1 якого до оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1 , застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

06.03.2022 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №193 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Вважаючи накази Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 06.03.2022 року №430 та про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" від 06.03.2022 року №193 о/с, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду підтверджено факт вчинення позивачем дій, які виразилися в грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України "Про Національну поліцію" в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських та суперечать інтересам служби, свідчать про порушення Присяги поліцейського, є проступком несумісним з перебуванням на службі в поліції, внаслідок чого позивач самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на Національну поліцію України в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому. Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржених наказів та поновлення позивача на службі в органах внутрішніх справ.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.6 ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини виникли під час введення в Україні воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Розділу І Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Розділу І Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Розділу II Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Відповідно до ч.2 ст.12 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» до складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Відповідно до ч. 4 ст.18 Розділу IV Закону України «Про національну безпеку України» Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Закон України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (надалі - Дисциплінарний статут) та визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження і поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Національної поліції України.

Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 року (далі Закон №2123-IX), який набрав чинності 01.05.2022 року, доповнено Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут) розділом V «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану».

Приписи ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України, тощо.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 (надалі - Правила), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку.

Дисциплінарним проступком, у розумінні ст. 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Вказана норма містить також перелік видів дисциплінарних стягнень, серед яких в тому числі звільнення із служби в поліції.

Недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

З огляду на вимоги ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського, яке проводиться за письмовим наказом керівника повноваженого на застосування дисциплінарного стягнення, та з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4 статті 14 Дисциплінарного статуту).

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (ч. 10 статті 14 Закону № 2337).

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії, порядок утворення та повноваження яких визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною 1, 2 статті 16 Закону № 2337 передбачено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника (п. 9 pозділу VІ Порядку).

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 3 статті 19 Закону № 2337).

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (надалі - Порядок №893).

Пунктом 1 розділу VІІ Порядку передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи (п. 2 розділу VІІ Порядку).

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції ґрунтовно зазначив, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття спірних наказів відповідачем слугували наслідки проведеного відносно позивача службового розслідування, яке суд першої інстанції вважав таким, що проведено з дотриманням порядку його проведення, всесторонньо і у повній мірі, з дослідженням всіх обставин та у ході якого було встановлено вчинення позивачем проступку, несумісного із подальшим проходженням служби, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 3 вказаного вище Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

24 лютого 2022 року особовий склад ГУНП в Миколаївській області було оповіщено за сигналом «Тривога», після чого позивач прибув в Управління карного розшуку, в черговій частині за адресою: АДРЕСА_1 , отримав автоматичну зброю.

Згідно Акту про відсутність на службі від 25.02.2022 року №13/16-2022, оперуповноважений відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_1 з 09:00 год 25.02.2022 року по 18:00 год 25.02.2022 року був відсутній на службі без поважних причин.

Складеними Актами про відсутність на службі від 28.02.2022 року №19/16-2022, від 01.03.2022 року №33/16-2022, від 02.03.2022 року №38/16-2022, від 03.03.2022 року №49/16-2022 року, від 04.03.2022 року №61/16-2022, зафіксовано, що оперуповноважений відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_1 з 09:00 год по 18:00 год 28.02.2022 року, 01.03.2022 року, 02.03.2022 року, 03.03.2022 року та 04.03.2022 року був відсутній на службі без поважних причин.

06.03.2022 року до керівництва ГУНП в Миколаївській області надійшла інформація щодо відсутності на службі з 24.02.2022 року без поважних причин працівників ГУНП, зокрема, оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1 .

За вказаного, колегія суддів вважає, що Дисциплінарною комісією Головного управління Національної поліції в Миколаївській області обґрунтовано було встановлено вчинення дисциплінарного проступку майором поліції ОСОБА_1 , який виразився в порушенні вимог ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.08.2018 року № 2337-VIIІ, щодо обов`язку поліцейського дотримуватись законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника поліції, статутів і наказів начальників, сприяти їм у зміцненні службової дисципліни, забезпечення законності, дотримання норм службової етики, статутного порядку, стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою, підвищувати всій професійний рівень, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог статей 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію» зі змінами та доповненнями щодо обов`язку неухильно дотримуватися положень, нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, професійно виконувати свої службові обов`язки, вимог наказу НПУ від 23.09.2016 року №920 «Про заходи щодо укріплення службової дисципліни в органах та підрозділах Національної поліції України», ігноруванні вимог п. 5 розділу І п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, щодо здійснення своєї діяльності відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, що призвело до самоусунення позивача від виконання службових обов`язків та відсутності на службі без поважних причин у робочі дні, починаючи з 24.02.2022 року по 06.03.2022 року (всього одинадцять днів), та компрометує авторитет поліції як правоохоронного органу, викликає в населення неповагу до поліції, знижує авторитет та довіру до Національної поліції України в цілому.

Вчинення позивачем наведеного вище дисциплінарного проступку послужило підставою для подальшого притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення згідно оскаржуваних наказів.

Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що судом першої інстанції не було досліджено матеріалів службового розслідування відносно позивача апеляційний суд враховує наступне.

24 лютого 2022 року відбулось озброєне вторгнення військ рф на території України та розпочалась повномасштабна збройна агресія рф проти України, у зв`язку із чим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Як свідчать матеріали даної справи, під час відкриття провадження Миколаївським окружним адміністративним судом у цій справі, в ухвалі від 25.08.2022 року суд першої інстанції витребував з ГУНП в Миколаївській області в тому числі належним чином засвідчені матеріали службового розслідування проведеного відносно гр. ОСОБА_1 .

Між тим, до суду такі матеріали надані не були. В свою чергу, відповідач у справі під довів поважність причин ненадання відповідних матеріалів.

З даного приводу суд першої інстанції ґрунтовно врахував щодо причин ненадання таких матеріалів, що 29.03.2022 року приблизно о 08.45 в дев`ятиповерхову адміністративну будівлю, де розміщувалась Миколаївська обласна державна рада (вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв) влучила ворожа ракета, яка внаслідок попадання спричинила значну шкоду даній будівлі та утворила потужну ударну хвилю, яка в свою чергу призвела до пошкоджень інших будівель (в т.ч. адміністративної будівлі ГУНП в Миколаївській області), розташованих неподалік від будівлі Миколаївської ОДА (вибите скло, обсипана штукатурка зі стелі, та інше).

Вказане є загальновідомим фактом.

В результаті ударної хвилі (від влучання ворожої ракети в будівлю Миколаївської ОДА), як зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву та відобразив аналогічні доводи у відзиві на апеляційну скаргу, в приміщені адміністративної будівлі ГУНП в Миколаївської області (вул. Адміральська, 22 м. Миколаїв), де службові кабінети працівників УГІ ГУНП та зберігаються матеріали службових розслідувань, проведених з моменту введення воєнного стану та початку війни рф проти України, - значно пошкодились покриття стелі, яке впало на підлогу та дахове покриття будівлі. Враховуючи пошкодження стелі, даху та внаслідок опадів матеріали службових розслідувань було втрачено (ящики паперів залило водою, чим суттєво пошкодило папір).

Також, відповідач зазначав, що всі матеріали службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Миколаївській області від 06.03.2022 року №429, щодо можливого порушення службової дисципліни з боку окремих працівників поліції ГУНП, в тому числі відсутності на службі з 24.02.2022 року без поважних причин оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи УКР ГУНП майора поліції ОСОБА_1 , в результаті вищевказаного обвалу стелі, суттєво пошкодились та відновленню не підлягають. Крім того, внаслідок стрибків напруги, до яких призвели бойові дії поблизу Миколаєва, в приміщенні згоріло три комп`ютери, на одному з яких містились матеріали службового розслідування в електронному вигляді.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи, що з першого дня збройної агресії місто Миколаїв та Миколаївська область зазнавали ударів по цивільним, інфраструктурним об`єктам, будівлям державних органів тощо, погоджується з позицією суду першої інстанції, що в даному випадку саме у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України матеріали службового розслідування, зокрема відносно ОСОБА_1 втрачено.

В свою чергу вказане є обставиною непереборної сили, яка не залежала від відповідача.

Разом з цим, у розумінні ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КАС України, показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Так, колегією суддів встановлено, що відповідно до вказаного, у ході судового розгляду справи, з метою з`ясування усіх обставин справи під час розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідків були допитані начальник УГІ ГУНП підполковник поліції ОСОБА_5 , старший інспектор з ОД ВСР УГІ ГУНП майор поліції ОСОБА_6 , старший інспектор ВСР УГІ ГУНП майор поліції ОСОБА_9, старший інспектор ВСР УГІ ГУНП майор поліції ОСОБА_10, які були членами дисциплінарної комісії.

Також, в якості свідків у суді першої інстанції, щодо підтвердження/спростування факту відсутності позивача ОСОБА_1 на службі без поважних причин у спірний період (з 24.02.2022р. по 06.03.2022р.), були допитані начальник УКР ГУНП в Миколаївській області підполковник поліції ОСОБА_4 , начальник ВАОР УКР ГУНП в Миколаївській області підполковник поліції ОСОБА_7 , начальник ОМВ УКР ГУНП в Миколаївській області підполковник поліції ОСОБА_8 .

Колегія суддів дослідивши звукозаписи судових засідань з допитами вищевказаних свідків встановила, що допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 - начальник ОМВ УКР ГУНП в Миколаївській області, пояснив суду, що через відсутність позивача на службі та з метою встановлення причин відсутності на службі 25.02.2022, 28.02.2022 року, 01.03.2022 - 06.03.2022 телефонував ОСОБА_1 на його особистий мобільний телефон НОМЕР_1 . Однак, на вказані дзвінки позивач у більшості випадків не відповідав, а у поодиноких випадках, коли все ж вдавалося з ОСОБА_1 зв`язатися, він щодо причин відсутності на службі не повідомив, приступити до роботи відмовився. Зазначив про те, що російські війська близько та скоро вони будуть в Миколаєві.

При цьому, свідками вказаних телефонних розмов були начальник УКР ГУНП в Миколаївській області підполковника поліції ОСОБА_4 та начальник ВАОР УКР ГУНП в Миколаївській області підполковника поліції ОСОБА_7 .

Відтак, складені відповідні акти про відсутність на службі без поважних причин були передані до керівництва ГУНП в Миколаївській області, які послужили в подальшому для призначення службового розслідування відносно позивача за фактом відсутності його на службі без поважних причин у період з 24.02.2022р. до 06.03.2022р.

Згідно показів допитаних у судовому засіданні в суді першої інстанції свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у процесі службового розслідування було вивчено Акти про відсутність на службі від 25.02.2022 року №13/16-2022, від 28.02.2022 року №19/16-2022, від 01.03.2022 року №33/16-2022, від 02.03.2022 року №38/16-2022, від 03.03.2022 року №49/16-2022 року, від 04.03.2022 року №61/16-2022. Вказані свідки в тому числі повідомили суду про те, що ОСОБА_1 перебував у пригніченому стані, про причини відсутності на службі не повідомив та від надання пояснень відмовився, про що було складено Акт про відмову від надання пояснень.

Також, Дисциплінарною комісією було опитано працівників відділу УКР ГУНП в Миколаївській області, які підтвердили відсутність позивача на службі з 25.02.2022 року.

ОСОБА_5 в свою чергу вказав також у своїх показах в якості свідка, що 06.03.2022 року начальник ОМВ УКР ГУНП в Миколаївській області підполковник поліції ОСОБА_8 зателефонував позивачу ОСОБА_1 на його мобільний телефон та повідомлено про початок проведення службового розслідування та запропоновано надати пояснення щодо відсутності його на службі з 25.02.2022 року.

Окрім того, за показами допитаних в якості свідків членів Дисциплінарної комісії, службове розслідування було проведено протягом одного дня - 06.03.2022 року.

Викладеними вище встановленими обставинами справи підтверджується висновок відповідача щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який в даному спірному випадку послужив підставою для подальшого звільнення ОСОБА_1 зі служби.

Колегія суддів в контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги з даного приводу звертає увагу, що ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, позивачем не наведено аргументів щодо спростування встановлених відповідачем за наслідками проведеного службового розслідування обставин.

Доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин відсутності на службі з 25.02.2022р. по 06.03.2022р. та недопуску його до служби не підтверджуються жодним належним письмовим доказом.

Зокрема, відповідно до наявних в матеріалах справи копій з журналу обліку заяв за 25.02.2022 року, 28.02.2022 року, 01.03.2022 - 07.03.2022 рр., журналу обліку рапортів за 25.02.2022 року, 28.02.2022 року, 01.03.2022 - 07.03.2022 рр., не вбачається надходження до Управління у період 25.02.2022 року, 28.02.2022 року та з 01.03.2022 по 07.03.2022 рр. від ОСОБА_1 будь-яких рапортів ані щодо повідомлення про причини відсутності на службі, ані щодо повідомлення про причини недопуску до служби чи щодо необхідності допустити його до проходження служби, тощо.

Позивачем протилежного не доведено ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані у апеляційній скарзі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу й на те, що вказуючи про надання таких рапортів, позивач не зазначає кому саме вони були надані, не надає копії цих рапортів з відмітками про отримання їх органом із штампом вхідної кореспонденції з відміткою про дату та вхід.ний номер.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що 26 лютого 2022 року він прибув до управління карного розшуку, однак ОСОБА_4 в грубій формі безпідставно звинуватив позивача в колабораціонізмі та проставлені міток для авіа ударів, виштовхав його за межі чергової частини та наказав не пускати позивача ОСОБА_1 до будівлі, у зв`язку із його звільненням, оскільки відповідні рішення приймаються виключно начальником ГУ НП в Миколаївській області, адже тільки виключно начальник ГУНП має такі повноваження.

За вказаного, на думку колегії суддів такі твердження є спробою позивача за встановлених обставин довести свої нібито правомірні дії у спірній ситуації, однак є неґрунтовними та такими, що не можуть слугувати підставою для врахування їх в якості належних в доведення правомірності дій позивача, які виразились у самовільному залишення служби без поважних причин в умовах введення в Україні воєнного стану, коли в тому числі органи Національної поліції були переведені на посилений режим роботи.

Апеляційний суд звертає увагу, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 р. у справі "Звежинський проти Польщі" (заява № 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 р. у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00).

Вищевикладеним поза розумним сумнівом підтверджується, що у порушення Присяги поліцейського, позивач самоусунувся від виконання основних та додаткових завдань, покладених на Національну поліцію України в умовах правового режиму воєнного стану, оголошеного на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

За вказаного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії позивача, які виразилися в грубому порушенні службової дисципліни, не виконанні вимог Закону України "Про Національну поліцію" в частині неухильного дотримання Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги поліцейського, Правил етичної поведінки поліцейських, що підтверджується матеріалами справи, є проступком несумісним з перебуванням на службі в поліції.

Під час розгляду справи позивачем та його представником не наведено аргументів щодо спростування встановлених у висновку обставин.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2020 р. по справі № 815/4478/16.

Доводи ОСОБА_11 про порушення порядку проведення дисциплінарного провадження відносного нього, апеляційний суд відхиляє за необґрунтованістю та з даного приводу зазначає, що виходячи з положень ч.ч.1, 2 статті 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць.

При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Аналізуючи вказані приписи можна дійти висновку, що Дисциплінарним статутом не передбачено заборони щодо проведення службового розслідування протягом одного дня, а лише визначено граничний термін, згідно якого службове розслідування має бути завершено.

З приводу повідомлення позивача про проведення службового розслідування відносно нього та надання ним пояснень, апеляційний суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи, про що вже було вказано вище, повідомлення про проведення службового розслідування позивача було здійснено ОСОБА_8 на його - позивача ОСОБА_12 мобільний телефон - НОМЕР_1 , що зазначав допитаний в якості свідка в судовому засіданні сам ОСОБА_8 та підтвердив також допитаний в якості свідка ОСОБА_5 .

При цьому, як встановлено під час апеляційного розгляду справи, повідомлення про проведення службового розслідування рекомендованим повідомленням позивачу не направлялося, оскільки поштові відділення на той час у м. Миколаєві не працювали. З даного приводу доводи апеляційної скарги щодо того, що таке не є дійсною інформацією та пошта 06.03.2022р. працювала та інші такого роду твердження апелянта колегія суддів відхиляє, оскільки з 24.02.2022р. як вже було неодноразово вказано вище в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією рф проти України та практично з першого дня - 24.02.2022р. зокрема м. Миколаїв опинилось під обстрілами, та враховуючи можливість повідомлення за телефоном, вказане не є суттєвим порушенням.

Суд першої інстанції також вірно оцінив як необґрунтовані посилання ОСОБА_1 на лист ГУНП в Миколаївській області № М-06/43-2022 від 09 серпня 2022 року, яким відповідачем повідомлено, що перевірка відносно ОСОБА_1 взагалі не проводилась, оскільки як вбачається з матеріалів справи, у своїй заяві від 27.07.2022 року, позивач звернувшись до ГУНП в Миколаївській області просив надати саме матеріали службової перевірки.

Між тим, у відповідності до Закону України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарного статуту Національної поліції України проведення службової перевірки не передбачено, адже відносно поліцейського проводиться саме службове розслідування.

З огляду на усе вищенаведене у сукупності, апеляційний суд підтверджує встановлену судом першої інстанції правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Оцінюючи тяжкість вчиненого дисциплінарного проступку, з урахуванням його вчинення у період дії воєнного стану, колегія суддів вважає правомірним прийняття спірних наказів, правомірним та обґрунтованим застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є співмірним до вчиненого проступку.

При цьому, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині повідомлення позивача про початок проведення самого службового розслідування рекомендованим листом беруться судом до уваги, однак, на думку суду, не можуть вплинути на загальну законність на правомірність оскаржуваних наказів з наступних причин: 1. повідомлення особи про початок службового розслідування рекомендованим листом введено законодавцем для забезпечення особі права надати пояснення стосовно певних подій та обставин, а також для повідомлення особи про фактичний початок процедури. Судом зі свідчень свідків встановлено, що позивач був повідомлений про початок службового розслідування у телефонному режимі та від будь яких пояснень відмовився; 2. повідомлення позивача рекомендованим листом у період кінця лютого - початку березня 2022 року у місті Миколаїв було фізично неможливим через ведення бойових дій у передмістях Миколаєва, та навіть у самому місті (прорив бойової групи по Центральному проспекту в кінці лютого), отже відділення Укрпошти в місті в цей період не працювали, а поштарі не здійснювали адресну доставку кореспонденції. На думку суду, відповідач використав всі наявні в нього об`єктивні можливості для повідомлення позивача про проведення службового розслідування та з`ясування причин відсутності на робочому місці.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 242 КАС України.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з викладене, відповідачем доведено правомірність своїх дій та прийнятих наказів у спірних правовідносинах, відтак є вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів Головного управління Національної поліції в Миколаївській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП області» № 430 від 06.03.2022 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого відділу агентурно-оперативної роботи Управління кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_1 , а також «По особовому складу» № 193о/с від 06.03.2022 року.

Вимоги щодо поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основних вимог.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 400/3928/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.І. Бітов Ю.М. Градовський