Справа № 500/1629/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1629/23

13 липня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю

секретаря судового засідання Запотічний О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Бачинського І.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 04 квітня 2023 року про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення",

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05 грудня 1984 року по 20 травня 1985 року слюсарем в ПМК Тернопільської облспоживспілки,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1985 року по 12 травня 1987 року мулярем в РПМК Р/О "Латвколгоспбуд", що в селищі Улброка Рижського району Латвійської РСР,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 17 лютого 1984 року по 29 вересня 1984 року в колгоспі "Іскра", що в селі Богатківці Теребовлянського району Тернопільської області,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 20 жовтня 1987 року по 07 березня 1989 року будівником в колгоспі "Карла Маркса", що в селі Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком з 28 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 01.05.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання уточненої позовної заяви, в якій визначитися із суб`єктним складом відповідачів та змістом позовних вимог до кожного з них.

09.05.2023 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви разом з новою редакцією позовної заяви, в якій просить:

визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04 квітня 2023 року за №71 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 05 грудня 1984 року по 20 травня 1985 року слюсарем в ПМК Тернопільської облспоживспілки,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1985 року по 12 травня 1987 року мулярем в РПМК Р/О "Латвколгоспбуд", що в селищі Улброка Рижського району Латвійської РСР,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 17 лютого 1984 року по 29 вересня 1984 року в колгоспі "Іскра", що в селі Богатківці Теребовлянського району Тернопільської області,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 20 жовтня 1987 року по 07 березня 1989 року будівником в колгоспі "Карла Маркса", що в селі Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком з 28 березня 2023 року,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити позивачу пенсію за віком з моменту її призначення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.03.2023 позивач, досягнувши 60-річного віку при наявності стажу роботи більше 30 років, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду поданої заяви листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (відділ обслуговування громадян №5 (сервісний центр) від 14.04.2023 №1900-0208-8/16353 позивачу направлено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №71 від 04.04.2023 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного трудового стажу 30 років.

Загальний трудовий стаж позивача Головним управлінням пенсійного фонду України в Рівненській області визначено - 28 років 07 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 01.02.1984, а саме: період з 21.01.1984 по 29.09.1984 в колгоспі "Іскра", що в селі Багатківці Теребовлянського району Тернопільської області та період з 20.10.1987 по 07.03.1989 в колгоспі "Карла Маркса", що в селі Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області, оскільки не надано довідку про період роботи на підставі записів про трудову діяльність, з врахуванням виробленого мінімуму, (тобто довідку в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки.

Окрім того, за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.04.1981, оскільки прізвище в трудовій книжці на російській мові " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним на російській мові " ОСОБА_2 ".

На думку позивача винесене відповідачем рішення є протиправним та порушує його законні права та інтереси, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

15.05.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.05.2023 виправлено допущену описку у вступній частині ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №500/1629/23, яку слід читати "... розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії".

Ухвалою суду від 15.06.2023 розгляд справи №500/1629/23 визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії судове засідання на 13.07.2023.

05.07.2023 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вказує, що до територіальних органів Пенсійного фонду, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про призначенням пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 28.03.2023.

За результатами поданої заяви, яка розглядалась за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням від 04.04.2023 №71 відмовлено позивачу (заявнику) у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, про, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.04.2023 №1900-0208-8/16353 повідомлено позивача.

При цьому, територіальним органом Пенсійного фонду, за наслідками розгляду заяви позивача (заявника) про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 24 Закону №1058-IV до страхового стажу зараховано 28 років 07 місяців 14 днів.

Не зараховані періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 від 01.02.1984, оскільки періоди роботи в колгоспі з 21.01.1984 по 29.09.1984 та з 20.10.1987 по 07.03.1989 не підтверджені архівними документами щодо виконання встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві за фактичною тривалістю (кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів).

Також, органами Пенсійного фонду за доданими до заяви про призначення пенсії за віком не враховано стаж роботи позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 , оскільки прізвище в трудовій книжці не відповідає даним позивача за паспортом громадянина України.

Отже, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу на час звернення за призначенням пенсії, йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком на умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В судовому засіданні 13.07.2023 позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області своїм правом не скористався та відзиву на позов не подав, представник в судове засідання 13.07.2023 не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та подані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно даних паспорта серії НОМЕР_6 виданого Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області 26.02.2010 ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Надрічне Теребовлянського району Тернопільської області.

28.03.2023 ОСОБА_1 , досягнувши 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком, надавши необхідні документи, про що свідчить розписка-повідомлення від 28.03.2023 за №523.

14.04.2023 листом №1900-0208-8/16353 Відділ обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив позивача про те, що на його звернення від 28.03.2023 №523 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надано відмову згідно №71 від 04.04.2023.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.04.2023 №71 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного трудового стажу 30 років.

Зі змісту рішення видно, що страховий стаж особи становить 28 років 07 місяців 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої 01.02.1984, періоди роботи в колгоспі з 21.01.1984 по 29.09.1984, з 20.10.1987 по 07.03.1989, оскільки заявник не надав довідку про період роботи на підставі записів про трудову діяльність з урахуванням виробленого мінімуму, (тобто довідку в якій зазначається з якого часу колгоспник перебував членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстава видачі довідки).

Також за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 від 10.04.1981, оскільки прізвище в трудовій книжці не відповідає паспортним даним заявника.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує його право на соціальний захист, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.02.1984 копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 за спірний період роботи в колгоспі з 21.01.1984 по 29.09.1984, з 20.10.1987 по 07.03.1989 працював:

запис №1 - 21.01.1984 прийнятий на роботу в колгосп "Іскра" на посаду техніка-будівельника (наказ №25 від 21.01.1984)

запис №2 - 29.09.1984 звільнений з посади техніка-будівельника за ст. 36 КЗпП УРСР (за власним бажанням) (наказ №14 від 29.09.1984)

запис №3 - 20.10.1987 - прийнятий на роботу в будбригаду колгоспу ім. Карла Маркса Теребовлянського району Тернопільської області (прот. №9 від 15.08.1987)

запис №4 - 07.03.1989 звільнений з роботи згідно поданої заяви (прот. №3 від 07.03.1989)

Також в трудовій книжці колгоспника містяться записи про вироблені трудодні на підставі книг обліку праці:

1984 - 159

1987 - 46

1988 - 248 при встановленому 200.

Як слідує зі змісту спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.04.2023 №71 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за доданими документами не враховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_5 від 10.04.1981, оскільки прізвище в трудовій книжці не відповідає паспортним даним заявника.

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що неправильно записане прізвище позивача не може бути підставою неврахування періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Такі повноваження Пенсійного фонду повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періоду роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також в ході розгляду справи по суті судом встановлено, що період роботи позивача з 05 грудня 1984 року по 20 травня 1985 року слюсарем в ПМК Тернопільської облспоживспілки зарахований до страхового стажу згідно Форми РС-право.

За положеннями статті 24 Закон №1058-ІV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.04.2023 №71 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи підлягають задоволенню.

Також з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як відповідний територіальний орган Пенсійного фонду до якого позивач звернувся із заявою від 28.03.2023, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1985 по 12.05.1987 мулярем в РПМК Р/О "Латвколгоспбуд", з 17.02.1984 по 29.09.1984 в колгоспі "Іскра" на посаді техніка - будівельника та з 20.10.1987 по 07.03.1989 в колгоспі "Карла Маркса" в будівельній бригаді у відповідності до вимог чинного законодавства.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу пенсію за віком з 28 березня 2023 року і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області виплатити позивачу пенсію за віком з моменту її призначення, суд враховує наступне.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення і виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другу статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із пункту 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №14 від 18.04.2023.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (частина третя статті 139 КАС України)

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.04.2023 №71 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1985 по 12.05.1987 мулярем в РПМК Р/О "Латвколгоспбуд", з 17.02.1984 по 29.09.1984 в колгоспі "Іскра" на посаді техніка - будівельника та з 20.10.1987 по 07.03.1989 в колгоспі "Карла Маркса" в будівельній бригаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення" від 28.02.2023 та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 268,40 грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в користь ОСОБА_1 268,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 18 липня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.