Справа № 580/3505/23
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року справа № 580/3505/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті Лучини Олега Миколайовича, Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до безпеки на транспорті, начальника відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті Лучини Олега Миколайовича, в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 02.05.2023 №354888 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.

Ухвалою від 15.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 19.06.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державну службу України з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що таблички про рух за встановленим маршрутом на автомобілі марки Freightliner Sprinter НОМЕР_1 розміщено не було, натомість позивач рухався з Києва додому, використовував свій автомобіль для власних потреб, що не заборонено законом та не займався перевезення пасажирів.

На підставі наведеного позивач вважає, що 10.03.2023 не здійснював перевезення пасажирів та не був учасником правовідносин, які врегульовані відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», тому оскарженою постановою на нього безпідставно накладено штраф.

Представник відповідачів: відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, подала відзив проти позову зазначивши, що станом на 10.03.2022 під час проведення працівниками Укртрансбезпеки рейдової перевірки додержання ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, у водія транспортного засобу марки Freightliner Sprinter д.н. НОМЕР_1 були відсутні розклад руху, схема маршруту, таблиця вартості проїзду та витяг з дозволу, який підпадає під перелік інших документів, передбачених законодавством. Даний факт позивачем не заперечується.

ОСОБА_1 , є власником наведеного транспортного засобу, зареєстрований у встановленому порядку як суб`єкт господарювання, одним із видів діяльності позивача є - 49.39 «інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у». За даними системи «ШЛЯХ» транспортний засіб внесений, як засіб для провадження ОСОБА_1 господарської діяльності з перевезення пасажирів. Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 06.02.2018 № 114, ОСОБА_1 видано Ліцензію на дозволений вид господарської діяльності - внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

За твердженням представника відповідачів, на місці події за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено акт № 347863 від 10.03.2023, який є носієм доказової інформації, та встановлено, що ОСОБА_1 здійснював регулярні перевезення пасажирів по маршруту «Київ - Звенигородка» за відсутності витягу з дозволу, розкладу руху, схеми маршруту, таблиці вартості проїзду.

Представник відповідачів звернув увагу, що весь процес перевірки був зафіксований на нагрудну відеокамеру перевіряючого, яким проводилась перевірка транспортного засобу позивача, де з відеозапису чітко видно, що на питання інспектора чи здійснює позивач перевезення пасажирів останній надав чітку відповідь, що здійснює регулярні перевезення по маршруту «Звенигородка-Київ-Звенигородка». Пояснив, що місяць орендує даний маршрут, але не оформив усіх необхідних документів на перевезення.

З урахуванням наведеного, твердження позивача що він не здійснював перевезення пасажирів по вказаному маршруту не відповідають дійсності. Крім того, в акті № 347863 від 10.03.2023, в графі пояснення про причини порушення позивачем зазначено «ознайомлений» та будь-яких заперечень щодо суті порушення не надано.

Відповідач начальник відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті Лучина Олег Миколайович, відзиву проти позову не подав.

Розглянувши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що за результатами здійснення 10.03.2023 старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Рублевським Ю.В. рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було виявлено, що о 13 год. 50 хв. на а/д М-05 "Київ-Одеса" 14 км., ОСОБА_1 ., який керував транспортним засобом марки Freightliner Sprinter д.н. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів за регулярним автобусним маршрутом «Київ-Звенигородка» за відсутності на момент проведення перевірки необхідних документів визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: витягу з дозволу, розкладу руху, схеми маршруту, таблиці вартості проїзду.

За результатами перевірки складено акт №347863 від 10.03.2023 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Листом № 20111/41/24-23 від 29.03.2023 позивачу направлено повідомлення про розгляд справи на 02.05.2023 з 09-30 год. до 12.00 год.

02.05.2023 розгляд справи відбувся в присутності представника позивача.

На підставі акту перевірки начальником відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області стосовно позивача винесено постанову №354888 від 02.05.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн., який передбачений абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закон №2344-III) визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Статтею 34 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до статті 39 Закону №2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до пункту 30 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджених постановою КМУ від 18.02.1997 № 176, перевезення пасажирів за приміськими та міжміськими маршрутами, які виходять за межі території областей (міжобласні маршрути), здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому законодавством порядку. Витяг з дозволу повинен перебувати в автобусі.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 40 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій автобуса зобов`язаний мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством.

Отже, наведеними нормами встановлено обов`язок водія мати і надавати під час проведення перевірки працівникам Укртрансбезпеки обов`язкові документи визначені статтею 39 Закону № 2344-ІІІ при здійсненні ним регулярних пасажирських перевезень, а автомобільного перевізника забезпечити її наявність у такого водія.

При цьому, штрафи за невиконання вищевказаних вимог законодавства накладаються виключно на автомобільного перевізника.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III встановлено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф.

Щодо правомірності застосування штрафу саме до позивача суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є власником наведеного транспортного засобу Freightliner Sprinter д.н. НОМЕР_1 , зареєстрований у встановленому порядку як суб`єкт господарювання, одним із видів діяльності позивача є - 49.39 «інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у». Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 06.02.2018 № 114, ОСОБА_1 видано ліцензію на дозволений вид господарської діяльності - внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Позивач зазначає, що в момент проведення перевірки не здійснював перевезення пасажирів.

Суд критично оцінює наведене твердження позивача, оскільки в акті перевірки №347863 від 10.03.2023, позивач не зазначив, що заперечує факт здійснення перевезень пасажирів.

Судом досліджено відеозапис з нагрудної камери перевіряючих, з якого вбачається, що 10.03.2023 о 13 год. 40 хв. 59 с. позивач підтвердив, що здійснює перевезення пасажирів, а подальшому зазначив, що близько місяця орендує даний маршрут, але не оформив усіх необхідних документів на перевезення. Також ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія та висловив прохання не застосовувати до нього штраф у розмірі 17000 грн., натомість просив застосувати штраф у розмірі 1700 грн.

Отже, позивач під час зупинки транспортного засобу 10.03.2023 не заперечував, а навпаки підтвердив факт здійснення перевезень пасажирів.

У відповідності до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Дослідивши вищенаведений відеозапис, суд зазначає, що він є електронним доказом носієм доказової інформації про обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, оскільки під час перевезення пасажирів по маршруту «Київ-Звенигородка» останній не надав перевіряючим розкладу руху, схему маршруту, таблицю вартості проїзду та витяг з дозволу, який підпадає під перелік інших документів, передбачених законодавством.

З огляду на зазначене, суд не погоджується з доводами позивача, що він в даному випадку не є учасником правовідносин, які врегульовані відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки вказані обставини спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду спору відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність застосування до позивача штрафу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що використовуючи владні, управлінські функції при вирішенні питання про притягнення до відповідальності позивача, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО