Справа № 500/488/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/488/23

19 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 06.04.2022 року по 05.01.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.04.2022 року по 05.01.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 05.01.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 05.01.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 06.04.2022 року по 05.01.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з 06.04.2022 року по 05.01.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 06.04.2022 року по 05.01.2023 року;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 08.10.2022 року по 05.01.2023 в розмірі одного посадового окладу за військовим званням;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 08.10.2022 року по 05.01.2023 у розмірі місячного грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 08.10. 2022 року по 05.01.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період з 08.10. 2022 року по 05.01.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при його звільненні з військової служби 05.01.2023 року одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 05.01.2023 позивача звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5-РС відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби за підпунктом «в». Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу Відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати індексації, компенсації за не отримане речове майно, компенсації за продовольче забезпечення. Крім того, також не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за їх військовими званнями відповідно до наказу Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік" і змінами від 02.12.2022 № 408. Також, у період перебування у відпустці для лікування Позивачу не виплачувалась додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Окрім того, на час звільнення не виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби відповідно до Постанови КМУ від 17 вересня 2014 р. № 460 ( в редакції Постанови КМ № 58 від 26.01.2022).

Вважаючи, таку бездіяльність відповідача щодо не проведення вищевказаних виплат протиправною, у зв`язку з чим порушені права та інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання на 20.03.2023.

10.03.2023 представник позивача подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 14.03.2023 клопотання представника позивача щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

20.03.2023 від відповідача, військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Вказує, що позивач не звертався до відповідача з питанням про проведення розрахунків при звільненні, зокрема з рапортом. Оскільки, вже під час проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , було встановлено, що відповідно до вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 13.02.2020 у справі №595/2098/19 його визнано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 чт.296, ч.2 ст.121 КК України йому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі, від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на 3 роки. Вирок набрав віконної сили 18.12.2020 (після завершення розгляду справи судами апеляційної га касаційної інстанцій). Відповідно, строк випробування для ОСОБА_1 за цим вироком закінчено 13.02.2023. Таким чином, станом на 05.01.2023, позивач мав статус засудженого за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, до кримінального покарання у виді позбавлення волі, із правовими наслідками, передбаченими п.2 ч.4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Саме це стало підставою для звільнення позивача з військової служби і проведення з ним усіх розрахунків.

Протокольною ухвалою суду від 20.03.2023 витребувано у позивача копію вироку Бучацького районного суду та відкладено судове засідання на 24.04.2023.

24.03.2023 представник позивача подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

05.04.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини та перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 09.10.2022 по 10.10.2022, з 11.10.2022 по 14.10.2022, з 14.10.2022 по 08.11.2022 та з 30.11.2022 по 07.12.2022, а тому має право на додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022. Разом з тим, подав до суду клопотання про витребування доказів.

Протокольною ухвалою суду від 24.04.2023 клопотання представника позивача задоволено, судове засідання відкладено на 17.05.2023.

Ухвалою суду від 24.03.2023 витребувано у відповідача певний перелік документів.

Судове засідання, призначене на 17.05.2023, не проводилося, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на навчанні та відкладено на 06.07.2023.

16.06.2023 представник відповідача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Ухвалою суду від 06.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.07.2023.

Представник позивача 19.07.2023 подав клопотання про проведення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 19.07.2023 у судове засідання не з`явився. Попередньо подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності.

З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про розгляд справи в письмовому проваджені.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач з 06.04.2022 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №68 від 06.04.2022.

Позивач зазначає, що 08.10.2022 отримав травму під час участі у бойових діях, у зв`язку з цим має право на отримання додаткової винагороди на підставі Постанови №168 за період з 08.10.2022 по 05.01.2023.

У довідці Військово-лікарської комісії від 08.11.2022 року зазначено, що ОСОБА_1 08.10.2022 року отримав вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку зі стійким астено-цефалгічним, вестибуло-атактичним, агрипічним синдромами. Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 днів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з акту проведення спеціального розслідування, травма була отримана позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Судом встановлено, що позивач, в періоди з 09.10.2022 по 07.12.2022, перебував на стаціонарному лікуванні.

З 09.10.2022 по 10.10.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «КЛШМД» ДМР, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 18474;

З 11.10.2022 по 14.10.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до перевідного епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №1078;

З 14.10.2022 по 08.11.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4114.

З 30.11.2022 по 07.12.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Тернопільська обласна клінічна лікарня" Тернопільської обласної ради, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15489.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №4 від 05.01.2023 року ОСОБА_1 звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2023 №5-РС відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби за підпунктом «в».

Після звільнення з військової служби, з відповідачем були проведені розрахунки.

Як зазначає відповідач, позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення за період квітень 2022- січень 2023, що підтверджується довідкою №139/ФЕС від 18.03.2023.

У грудні 2022 позивачу нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, що підтверджується довідкою №137/ФЕС від 18.03.2023.

Щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та компенсації за неотримане продовольче забезпечення, то позивачем не наведено жодних даних про те, яке саме речове майно ним не отримано за період військової служби та не наведено фактичних даних, які свідчили б про те, що позивач не отримував продовольче забезпечення.

Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, то відповідач вказує на відсутність у позивача таких підстав. Оскільки, за фактом отримання травми 08.10.2022, позивачем зокрема, у військовій частина НОМЕР_1 проведено спеціальне розслідування та встановлено, що позивач отримав травму внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, рухаючись в якості пасажира в автомобілі УРАЛ-4320, військовий номер знак НОМЕР_4 . Ця травма не пов`язана із захистом Батьківщини.

Отже, згідно положень абз.5-6 п.1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022, позивач права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. за період з 08.10.2022 по 05.01.2023 не має.

Аналізуючи наявність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць служби, але не менше ніж 25 % місячного грошового забезпечення, то такі передбачені Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014.

У даному випадку, у зв`язку із тим, що позивач, станом на 05.01.2023 мав статус засудженого за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а в п.6 Порядку №460 зазначено, що військовослужбовцям, у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із позбавленням військового звання, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, така допомога не виплачується.

Не погоджуючись з тим, що відповідач не нарахував і не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 06.04.2022 по 05.01.2023, компенсацію за не отримане речове майне , що належало до видачі станом на 05.01.2023, грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 06.04.2022 по 05.01.2023, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період за 08.10.202 по 05.01.2023 у розмірі місячного грошового забезпечення, додаткову винагороду у розмірі 100000 грн за період з 08.10.2022 по 05.01.2023, виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше ніж 25% місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011).

Відповідно до статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону № 2011 грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII, далі Закон № 1282).

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктами 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання, а також, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 1 вказаної постанови, на дату набуття нею чинності, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

На виконання Постанови № 704 Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Наказом 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України (пункт 4).

Відповідно до п.9 розділу XXIV Порядку №260 від 07.06.2018, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника).

Питання виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грощового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби реглюється Постановою КМУ №460 від 17.09.2014.

Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до п.6 зазначеного нормативно - правового акту, військовослужбовцям, у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, допомога не виплачується.

Отже, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку із тим, що станом на 05.01.2023 позивач мав статус засудженого за обвинувальним вироком Бучацького районного суду Тернопільської області, що набрав законної сили, до кримінального покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченими пп. "в" п.2 ч.4 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (під час дії воєнного стану), його було звільнено з військової служби під час мобілізації та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , тому виплата одноразової допомоги не виплачувалася.

При цьому суд зауважує, що розрахунки з позивачем після його звільнення були проведені в повному обсязі, згідно з вимог чинного законодавства.

Критично суд оцінює і пояснення позивача стосовно того, що він неодноразово звертався до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, так як жодних доказів на підтвердження своїх слів позивач суду не надав.

Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що відповідачем було дотримано усіх вимог, при виплаті грошового забезпечення позивачу за період з 06.04.2022 по 05.01.2023.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку суду відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність їх дій та рішень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 19 липня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: смт Гвардійське,Новомосковський район, Дніпропетровська область,51270, код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 );

Головуючий суддя Осташ А.В.