Справа № 761/22280/22
Суддя: Яременко І. В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/751/26/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Яременко І.В.,

секретаря Шевченко А.О,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Чернігівькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Пилеко Павла Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

15.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Чернігівькій області ДПП, поліцейського батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП Пилеко П.О., в якому просить: визнати протиправними дії інспектора батальйону № 1 роти № 2 УПП в Чернігівській області ДПП Пилеко П.О., скасувати постанову серії ЕАР № 5980783 від 05.10.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позов мотивовано тим, що 05 жовтня 2022 року інспектором Пилеко П.О. відносно нього складено постанову про порушення п.12.4 ПДР України, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн за те, що він керуючи транспортним засобом в населеному пункті с. Гарбузин, на автомобільній дорозі М 01 (Київ - Чернігів - Нові Яриловичі) 76 км, перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 20 км/год. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою. Вказує, що перебуває на військовій службі по мобілізації у в/ч НОМЕР_1 на посаді старшого водія складальної бригади, 05.10.2022 він був відряджений з м. Києва до м. Шостка на службовому транспортному засобі Cheri Tiggo 2, н.з. НОМЕР_2 для переміщення офіцера Командування Сухопутних військ на випробування боєприпасів. При зупинці інспектором поліції позивач пояснював про важливість своєчасного виконання поставлених завдань, обмаль часу, у зв`язку з чим необхідність перенесення розгляду справи за місцем служби, на що йому було відмовлено. Інспектор спочатку виніс постанову, роздрукував її, а лише потім розпочав розгляд справи. Вказує, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Інспектором не було складено протокол про адміністративне правопорушення, не було з`ясовано всі обставини справи, не роз`яснено позивачу права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 10.11.2022 матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 передані на розгляд Новозаводського районного суду м.Чернігова.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду від 04.01.2023 позов залишено без руху.

Ухвалою Новозаводського районного суду від 10.02.2023 після усунення позивачем недоліків, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.44).

01.03.2023 року від представника відповідача Семитоцької А.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими. Вказує, що під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 інспектор Пилеко П.О. діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, при цьому жодним чином не порушив права позивача, а постанова повністю відповідає вимогам законодавства, тому підстав для її скасування немає. До відзиву на позовну заяву додано матеріали відео й фотофіксації, які зафіксували швидкість руху автомобіля 93 км/год з одночасним поясненням того, що вимірювач швидкості TruCam LTI20/20 ТС-000744 сертифіковано. На місці розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими статтю 63 Конституції України, статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і жодних обмежень в користуванні правами під час розгляду справи не було, в п.8 оскаржуваної постанови міститься підпис позивача, що вказує на те, що позивача було ознайомлено з його правами. Вказує, що посилання позивача на ст. 17, 18 КУпАП, у яких зазначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності та не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, бо дії позивача не можна кваліфікувати як крайню необхідність. Також вказує на необґрунтованість твердження позивача щодо порушення його прав у зв`язку з відхиленням клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки чинне законодавство вимагає розгляд справ, віднесених до компетенції органів Національної поліції та винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Отже, обставини, про які вказує позивач у позовній заяві, не виключають подію та склад адміністративного правопорушення. Просила у позові відмовити (а.с. 49-60).

На підставі ст.262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.10.2022 року поліцейським батальйону №1 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП капралом поліції Пилеко П.О. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5980783, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що 05.10.2022 року о 10 год 02 хв водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Cheri Tiggo, н.з. НОМЕР_3 , в населеному пункті позначеному д.з. 5.49 в с. Гарбузин, а/д М01, 76 км та рухався зі швидкістю 93 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж на 20 км/год, на 43 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР. Швидкість руху транспортного засобу була зафіксована за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744) (а.с.5).

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не є вичерпний.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до відзиву на адміністративний позов додано фото та відео на DVD диску із записами приладу TruCАM, серійний номер TC000744. На фото зафіксовано, що 05.10.2022 року о 10:02:52 год автомобіль позивача, транспортний засіб Cheri Tiggo, н.з. НОМЕР_3 , рухався по автомобільній дорозі М-01, с. Гарбузин, 76 км, в населеному пункті, зі швидкістю 93 км/год, в зоні де встановлено швидкісна межа до 50 км/год, відстань від приладу вимірювання швидкості до транспортного засобу становила 200,4 м.

Отже, перевищення швидкості становить 43 км/год.

Порушення ПДР зафіксовано на приладі TruCАM, серійний номер TC000744. Як видно із документів, що містяться у матеріалах справи, лазерний вимірювач швидкості TruCAM отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року №UA-MI/І-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Крім цього, на зазначений тип лазерного вимірювача швидкості Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України видано експертний висновок, що діє до 07.09.2024 року. Також, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/25191, що діє до 11.01.2023 року, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год і ± 1 % в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год (а.с.69).

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Так, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, пройшов періодичну повірку, свідоцтво якого станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення було чинним, і міг використовуватися відповідачем під час здійснення патрулювання, що не може ставити під сумнів результат вимірювання швидкості транспортного засобу даним приладом.

Покази приладу TruCAM LTI 20/20 №ТС000744 оцінюються судом, як доказ в розумінні статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, факт порушення позивачем ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП є належно встановленим та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Отже наявні всі правові підстави стверджувати про те, що факт перевищення позивачем максимально допустимої швидкості руху у межах населеного пункту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що надана позивачем копія постанови ЕАР № 5980783 від 05.10.2022 (а.с. 5), яка була отримана ним на місці розгляду 05.10.2022, містить підпис позивача в п.8 «Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено».

Суд не має підстав для сумніву у тому, що позивачу поліцейським було роз`яснено його права, оскільки він поставив власноручний підпис у постанові про це.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі ( ч. 2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ).

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення, або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Статтею 18 КУпАП визначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Варто роз`яснити, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, загроза. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Такий висновок міститься у постанові ВС від 21.12.2018 у справі №686/5225/17. Позивачем не доведено, що він діяв у стані крайньої необхідності.

Виходячи з наведеного, на переконання суду, служба позивача у Збройних Силах України та мета поїздки доставити офіцера Командування Сухопутних військ на випробування боєприпасів не може розцінюватись як стан крайньої необхідності та не є підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Отже, постанова серії ЕАР №5980783, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, винесена 05.10.2022 року поліцейським батальйону №1 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП капралом поліції Пилеко П.О. ґрунтується на вимогах закону, тому підстав для задоволення позову суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, ст.ст. 122, 222, 245, 258, 268, 278, 280, 283, 287, 288, 293 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Чернігівькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського батальйону № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Пилеко Павла Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити повіністю.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 12.07.2023.

Суддя І.В. Яременко