Справа № 480/6443/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 р. Справа № 480/6443/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 05.01.23 по справі № 480/6443/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2022 року № 134 «Про результати проведення службового розслідування», яким капітана ОСОБА_1 , колишнього командира 5 роти охорони батальйону охорони, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі, на загальну суму 37338,20 грн та позбавлено премії за вересень 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати пункт 10 наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2022 року № 134 «Про результати проведення службового розслідування», яким: внесено відповідні записи до книги стягнень та нарахувань військової частини запис про стягнення з капітана ОСОБА_1 щодо стягнення на загальну суму 37338,20 грн; відшкодування завданих збитків здійснювати шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2022 року в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення; у разі переведення капітана ОСОБА_1 до нового місця служби до повного відшкодування завданої ним шкоди здійснювати відповідні заходи щодо стягнення сум завданої шкоди за новим місцем служби останнього.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункти 1, 2, 3 Наказу Військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2022 за № 134 "Про результати проведення службового розслідування".

Визнано протиправним та скасовано пункт 10 Наказу Військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2022 року № 134 "Про результати проведення службового розслідування" в частині:

- внесення відповідних записів до книги стягнень та нарахувань військової частини запису про стягнення з капітана ОСОБА_1 щодо стягнення на загальну суму 37338,20 грн;

- запису про відшкодування завданих збитків здійснювати шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 , починаючи з вересня 2022 року в розмірі 20 відсотків його місячного грошового забезпечення;

- запису про те, що у разі переведення капітана ОСОБА_1 до нового місця служби до повного відшкодування завданої ним шкоди здійснювати відповідні заходи щодо стягнення сум завданої шкоди за новим місцем служби останнього.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Наводить обставини справи, зазначені ним у відзиві на позовну заяву, в узагальнюючих поясненнях та вказує на їх неврахування судом першої інстанції під час розгляду справи.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 25.09.2017 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 5 роти охорони батальйону охорони, був матеріально відповідальною особою.

28.07.2022 позивача увільнено від займаної посади у зв`язку з переведенням на нову посаду до іншої військової частини.

09.08.2022 при прийнятті справ та посади командира 5 роти охорони батальйону охорони іншою посадовою особою, в присутності комісії, виявлено нестачу майна роти.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.08.2022 за № 478 призначено проведення службового розслідування за фактом нестачі матеріальних засобів, що обліковуються за 5 ротою охорони батальйону охорони, яка виявлена під час прийому-передачі посади командира 5 роти охорони батальйону охорони.

За результатами проведення службового розслідування складений Акт службового розслідування (зареєстрований 29.08.2022 за вхідним № 6064).

На підставі акта службового розслідування тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 видано Наказ (з основної діяльності) від 07.09.2022 за № 134, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що пункти 1, 2, 3, 10 Наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 № 134 від 07.09.2022 про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 548-ХІV, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 551-XIV, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», а отже є неправомірними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Збройні Сили України» правовою основою діяльності Збройних Сил України є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", статути Збройних Сил України, інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, що регулюють відносини в оборонній сфері.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 548-ХІV (далі по тексту - Статут), військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

За нормами ст. 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, згідно з якими військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення

Згідно зі статтею 101 Статуту командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Відповідно до статті 102 Статуту командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний, серед іншого: підтримувати особовий склад батальйону (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності; знати й уміло володіти всіма видами зброї і техніки батальйону, організовувати правильне їх зберігання, експлуатацію та обслуговування і не менше ніж один раз на три місяці особисто перевіряти їх наявність, стан та облік.

Статтями 111, 112 Статуту передбачено, що командир роти відповідає за стан і збереження озброєння техніки та майна роти, зобов`язаний організовувати правильну експлуатацію обслуговування і ремонт озброєння і техніки.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року, № 551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Так, відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення, зокрема - догана.

Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України,

За приписами ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 за № 160- IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною першою ст. 3 Закону № 160-ІХ визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

За приписами частини другої ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов 'язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна. у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Частиною 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ передбачено, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Аналіз вищевказаного законодавства дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є доведення його вини у порушенні дисципліни та спричиненні матеріальної шкоди.

Проте, як убачається з матеріалів справи, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача державі завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо втрати матеріальних засобів на суму 37 338,20 грн.

Так, в акті службового розслідування зазначено, що Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 16.02.2022 за № 32 капітан ОСОБА_1 звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою на підставі його рапорту від 16.02.2022 за № 2316 та консультативного висновку і перебував на лікуванні по 04.03.2022 (а.с. 13-26).

Виконання обов`язків командира 5 роти охорони батальйону охорони на час хвороби командира роти капітана ОСОБА_1 покладено на іншу особу (рапорт від 16.02.2022 за № 2316).

Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2022 (по строковій частині) № 36 особовий склад 5 роти охорони батальйону охорони в кількості 18 осіб з 21.02.2022 вибув до району відновлення боєздатності 4 реактивного артилерійського дивізіону (м. Ромни Сумської обл.), а з 22.02.2022 вибув до ОУВ "СЛОБОДА" з метою виконання бойових завдань в польових умовах (в підпорядкування командира 4 реактивного артилерійського дивізіону).

Перед вибуттям приміщення 5 роти були зачинені та здані під охорону - черговому по парку (стор. 6 акту службового розслідування).

Тобто за матеріалами службового розслідування на час відсутності позивача його обов`язки виконувалися двома особами, а доступ до матеріальних засобів мав також черговий по парку.

При цьому позивач, перебуваючи на лікарняному, був позбавлений можливості здійснювати контроль за збереження матеріальних засобів.

В акті службового розслідування також указано, що 24.02.2022 о 04 год. розпочата збройна агресія рф, відбулась різка зміна обстановки та раптове вторгнення військ російської федерації на територію України, в тому числі Сумської області з різних напрямків, зокрема Краснопільського, Великописарівського, Білопільського, Конотопського, Глухівського та інших районів області, а в подальшому безпосередньо в місто Суми, яке виявилось в повній облозі у вказаний день, а частина ворожих військ в деяких місцях зайшли безпосередньо на територію м. Суми (стор. 6 акту).

02.03.2022 по території військового містечка № НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_1 нанесений вогневий удар, при цьому значних конструкційних пошкоджень зазнала будівля, в якій розташовані приміщення батальйону охорони (будівля АДРЕСА_1 ), та знищено чи приведено до стану непридатності частину майна 5 роти охорони батальйону охорони.

Колегія суддів ураховує, що за фактом втрати матеріальних засобів 5 роти охорони вже проводилось службове розслідування на підставі рапорту позивача, що підтверджується Актом № 3479 від 07.05.2022. За результатами службового розслідування неправомірних дій з боку капітана ОСОБА_1 не встановлено.

Разом з тим відповідач, аналізуючи висновки Акта № 3479 від 07.05.2022, зазначає, що здійснити об`єктивну та всебічну перевірку наявності матеріальних засобів, що рахуються за 5 ротою охорони батальйону охорони при проведенні вказаного службового розслідування з об`єктивних причин, зазначених у самому актів № 3479, виявилося неможливим.

Тому при повторному службовому розслідуванні відповідач дійшов висновку про наявність вини позивача, що виражається у формі недбалості. Причиною та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення зазначено неналежне виконання позивачем службових обов`язків, порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині правильного використання та збереження матеріальних засобів закріплених за підрозділом.

Проте відповідачем не зазначається, в чому полягає недбалість та неналежне виконання позивачем службових обов`язків, за умови, що ОСОБА_1 як під час залишення військовою частиною місця дислокації ( АДРЕСА_2 ), так і під час знищення та пошкодження майна російськими агресорами, перебував на лікарняному.

Також службовим розслідуванням не встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого призначалося службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач обіймав посаду командира 5 роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 та був відповідальним за зберігання матеріальних засобів, закріплених за підрозділом, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

З огляду на викладене, посилання апелянта на те, що саме в серпні 2022 була виявлена нестача, не приймаються до уваги.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що службовим розслідування встановлено наявність протиправних дій позивача, завдання прямої дійсної шкоди у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх службових обов`язків та порушенням вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині правильного використання та збереження матеріальних засобів, внаслідок чого спричинено нестачу військового майна, тобто спричинено матеріальні збитки, вказаного висновку не спростовує.

Колегія суддів зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого наказу про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Оскільки відповідачем належним чином не доведено обґрунтованість Наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 № 134 від 07.09.2022 про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , оскаржуваний наказ прийнятий без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а відтак, в оскаржуваній частині він не відповідає критеріям правомірності, зазначеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що пункти 1, 2, 3, 10 Наказу ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 № 134 від 07.09.2022 про притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 548-ХІV, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 за № 551-XIV, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», є неправомірними, а отже позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та надав оцінку всім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 по справі № 480/6443/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін