Справа № 500/2307/22
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2307/22 пров. № А/857/5047/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (головуючої судді Дерех Н.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 52 хв. повний текст рішення складено 16.02.2023 за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль) у справі №500/2307/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.06.2022 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення та рішення від 21.12.2021 №, №, №, №8. №8, №8, №8, №8, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що відповідно до абзацу 5 підпункту 75.1.2 пункту 75.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, проте дана перевірка проведена без будь-якого виїзду за його місцезнаходженням, що є грубим порушенням податковим органом порядку проведення документальної виїзної перевірки, а проведена в приміщені контролюючого органу. Також контролюючим органом порушено абзац 2 пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, яким встановлено, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки, а контролюючим органом прийнято наказ 15.11.2021 №1518-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 з 18.11.2021 року тривалістю 5 робочих днів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 взято на облік в ГУ ДПС у Тернопільській області 15.06.2010, оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2017 по 18.10.2018 здійснював на загальній системі оподаткування, та був платником податку на доходи з фізичних осіб від підприємницької діяльності, військового збору, акцизного податку, ЄСВ.

На підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців п.п.20.1.4 п.20 ст. 20, п.75.1 ст.75 п.п. 78.1.7 п.78 ст.78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 із змінами та доповненнями, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ із змінами та доповненнями та Наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 15.11.2021 №1518-п, проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.07.2017 по 18.10.2018, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 18.10.2018, виконання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2017 по 18.10.2018.

Зокрема, у відповідності до Наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області №1518-п від 15.11.2021 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 », вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку платника податку - фізичної особи - ОСОБА_1 з 18.11.2021 тривалістю 05 робочих днів. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2017 по 18.10.2018, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків, зборів, дотримання податкового а іншого не врегульованого Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями законодавства, контроль за дотриманням якого покладена на органи державної служби та з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 по 18.10.2018.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №5875/19-00-07-08/ НОМЕР_1 від 01.12.2021, яким встановлені порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 : 1) п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету всього в сумі 16115,0 грн., в тому числі за 2018р. в сумі 16115,0 грн.; 2) п. 171.2, ст. 171, п. 176.1 ст. 176, п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-VI, в результаті чого донараховано військового збору в сумі 1342,91 грн. в т.ч. за 2018р. 1342,91 грн.; 3 ) абз. 1 п.2 ч.1 ст.7 п.2 п.11 ст.8, ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 з наступними змінами та доповненнями, в результаті чого підприємцем занижено сплату єдиного внеску за 2018р. на суму 11505,42 грн.; 4) п.8 ст.9, п.10, п.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 (з наступними змінами та доповненнями), а саме нараховано штрафну санкцію за 19.04.2018 по 12.06.2020 та донараховано пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за 20.04.2018 по 12.06.2020 в сумі 675,44 грн.; 5) п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 (з наступними змінами та доповненнями), та п.9 п.11 р. ІІІ Наказу Мінфіну України від 14.04.2015 №435 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: несвоєчасне подання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014, 2015. 2016, 2017 рр., які подано 03.07.2018р.; 6) пп. 213.1.9 п.213.1 ст. 213 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, по ФОП ОСОБА_1 за вересень 2018 року занижено об`єкт оподаткування з акцизного податку всього на суму 79960,85 грн., внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 3746,90 грн; 7) Постанова Кабінету Міністрів України «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів» від 29.09.2010р. №878 Відповідно до пункту 14.7 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» Кабінет Міністрів України, а саме: несвоєчасна реєстрація персонального комп`ютера з Надання послуг Торговельного еквайрінгу; 8) п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями, а саме: неподання повідомлення за формою №20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти пов`язані з оподаткуванням; 9) п. 44.3 ст.44, п.85.2 ст. 85, п.177.1 О, п.177 ст. 177 Податкового кодексу, України від 02 грудня 2010р. №2755-VI із змінами та доповненнями, неведення обліку доходів і витрат та збереження підтверджуючих документів щодо походження товару.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкові повідомлення-рішення №8 від 21.12.2021, яким за порушення п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 17726,50 грн., №8 від 21.12.2021, яким за порушення п.63.3 ст.63 ПК України на підставі п.п.54.3.3 пункту 54.3 ст. 54 і пунктів 117.1 статті 117 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 340,00 грн., №8 від 21.12.2021, яким за порушення п.44.3 ст. 44, п.85.2 ст.85, п.177.10 ст.177 ПК України, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 ст.54 і пунктів 121.1 статті 121 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1020,00 грн., №8 від 21.12.2021, яким за порушення п.п.213.1.9 п.212.9 ст.213 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів 14040000, в розмірі 4121,59 грн., №8 від 21.12.2021, яким за порушення п.176.1 ст.176, п.п.1.2 п.16-1 Підрозділу 10 перехідних положень ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1477,20 коп.

У відповідності до Рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № від 21.12.2021 на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за несплату (неперерахування) несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до ОСОБА_1 штраф у розмірі 1026 грн.95 коп. та нараховано пеню в розмірі 675,44 грн.

Також, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято Рішення № від 21.12.2021, яким за порушення п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ч.3,4.5 ст 7, ч.1,2.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції в розмірі 1150,54 грн.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято Рішення № від 21.12.2021, яким за порушення пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-УІ від 08.07.2010, пункту 11 розділу ІІ «Порядку формування та подання страхувальника звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 14.04.2015 №435 застосовані штрафні санкції до позивача у розмірі 680,00 грн.

Крім цього, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено Вимогу про сплату (недоїмки) №Ф- від 21.12.2021, зі змісту якої вбачається, що станом на 21.12.2021 заборгованість позивача становить 11505,42 грн.

Зазначені рішення контролюючого органу в адміністративному порядку позивачем не оскаржувалися.

Не погоджуючись із вказаними вище рішеннями податкового органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та її доповнення колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

В силу приписів підпункту 78.1.7. пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Апелянт вважає, що контролюючим органом порушено процедуру проведення перевірки, оскільки, замість передбаченої виїзної перевірки фактично була проведена невиїзна позапланова документальна перевірка, що має наслідком протиправність результатів такої перевірки й, відповідно, прийнятих рішень.

Як слідує з матеріалів справи, 18.10.2018 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 номер НОМЕР_2 .

В подальшому, на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п. 75.1 ст.75 п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 абзаців 1 та 2 п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України від 02.12.2010 №2755-УІ із змінами та доповненнями, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято Наказ №1518-п від 15.11.2021 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_1 ».

Колегія суддів враховує, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Так, як слідує з Акта перевірки, копія зазначеного Наказу вручена під розписку ОСОБА_1 18.11.2021, направлення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 15.11.2021 №3206 на проведення документальної позапланової виїзної перевірки та службове посвідчення особи, які зазначені в ньому, пред`явлено 18.11.2021 ОСОБА_1 .

Разом з тим, Головне управління ДПС у Тернопільській області отримало від позивача заяву про те, що у зв`язку із відсутністю офісних приміщень, він просить документальну виїзну перевірки провести у приміщенні ГУ ДПС у Тернопільській області.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, для повідомлення платника податку про початок проведення перевірки, є надіслання відповідного наказу та повідомлення за податковою адресою платника.

При цьому отримання платником відповідних документів не залежить від органу податкової служби.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 по справі №823/1606/17 добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами відповідача стосовно правомірності вручення наказу про проведення перевірки особисто, оскільки позивачем не здійснюється підприємницька діяльність, відсутність за адресою здійснення підприємницької діяльності необхідних документів та неможливість надати приміщення для проведення перевірки підтверджується матеріалами справи.

Зі змісту пункту 63.3 статті 63 ПК України вбачається, що з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Судом встановлено, що у спірному випадку позивач здійснював підприємницьку діяльність в орендованому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, як підтверджено в суді доказів надання повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкти оподаткування, або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність станом на 18.10.2018 учасниками справи суду не подано, та судом не здобуто.

Матеріалами справи підтверджується, що за період перевірки основним видом економічної діяльності позивача була код ВЕД 47.11 - Роздрібна торгівля напоями в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, категорія страхувальника 244.

Станом на 18.10.2018 на залишку у підприємця ОСОБА_1 товарно-матеріальні цінності відсутні, що підтверджується поясненнями від 22.11.2021 б/н, долученими до Акту перевірки. В періоді, що перевірявся, позивач задекларував від`ємне значення чистого доходу в сумі 0,20 грн. Згідно пояснення ФОП ОСОБА_1 , первинні документи, які б підтверджували витрати не зберігав.

Так, пунктом 164.1 статі 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Згідно пункту 164.3 статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій так і негрошовій формах.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Також пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Також, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Підпунктами 1.1-1.4 вказаного пункту ПК України передбачено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідно до підпункту 11 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

При цьому, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (пункт 177.5 статті 177 ПК України).

Пункт 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Також пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Поряд з цим, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до приписів частин 1 та 2 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пунктів 85.2, 85.6 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Таким чином, зміст вищенаведених норм свідчить про те, що необхідною умовою для віднесення витрат, понесених платником податку на придбання товарів (послуг), до складу витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб, є безпосередній зв`язок з отриманням доходу. Фізична особа - підприємець до складу витрат має право включати документально підтверджені витрати господарської діяльності, пов`язані з отриманням такого доходу.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 31.01.2020 у справі № 520/10776/18, від 27.08.2020 у справі № 818/1549/17, від 15.06.2022 у справі №520/9743/19.

Судом першої інстанції встановлено, що при перевірці достовірності визначення суми загального оподатковуваного доходу використано: відомості, відображені в податковій декларації про майновий стан і доходи, інших звітних документах, відомості стосовно доходів, наявні в інформаційних базах ДПС України, дані КОРО, банківські документи, а апелянтом не спростовуються відповідні порушення, адже він як до перевірки так і до суду первинних документів не подав.

В той же час, згідно пояснення ФОП ОСОБА_1 від 22.11.2021 № б/н документів, які б підтверджували доходи та витрати при здійсненні господарської діяльності не зберігав, чим порушив пункт 44.3 статті 44 та пункт 85.2 статті 85 ПК України, а саме, позивачем не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та ненадання контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

Зокрема, до матеріалів даної адміністративної справи долучена копія податкової декларації про майновий стан і доходи, подана позивачем 09.11.2018.

З розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, позивачем задекларовано суму одержаного доходу 25268,10 грн.

Враховуючи ненадання для перевірки документів, що засвідчують факт отриманих доходів, в тому числі і контрольних стрічок РРО та фіскальних звітних чеків РРО, перевіркою досліджено інформацію наявну в базах даних ДПС, зокрема копії сформованих реєстратором розрахункових операцій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків в електронній формі, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані і які передано до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Відповідно до цих даних виторг від реалізації підакцизної групи товарів за 2018 рік становить 105228,85 грн., в тому числі 80080 грн. за 21 вересня 2018 року на підставі фіскальних чеків РРО (фіскальний № ), чеків на горілку «Первак житня» об`ємом 0,5 л. кількістю 1001 пляшок. Перевіркою не встановлено фактів реалізації ФОП ОСОБА_1 інших груп товарів.

Аналіз наведеного вище дає підстави вважати, що дохід отриманий від торгівлі підакцизними товарами за 2018 рік становить 105228,85 грн. з врахуванням акцизного податку. Відповідно до підпункту 177.3.1. пункту 173.1 статті 177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів з 01.01.2017, таким чином дохід від торгівлі підакцизними товарами становить 100217,95 грн. (105228,85 - 5010,90 = 100217,95 грн.), де 5010,90 грн. сума акцизного податку за ставкою 5% від обсягу реалізації підакцизної групи товарів.

Також, відповідно до даних КОРО №Р/1 ФОП ОСОБА_1 проведено розрахункових операцій з реалізації товарів підакцизної групи на загальну суму 25268,10 грн.

Розрахункові операції на суму проведених розрахунків за 21.09.2018 в КОРО №Р/1, що надана для проведення перевірки не відображені (останній запис в КОРО за 20.09.2018).

Так, судом встановлено, не включення до складу загального оподаткованого доходу (25268,10 грн.) 80080 грн., від реалізації підакцизної продукції згідно чеків РРО від 21.09.2018 на горілку «Первак житня» об`ємом 0,5 л. кількістю 1001 пляшок.

Згідно наданого пояснення ФОП ОСОБА_1 , дані чеки були вибиті через неуважність та незнання касового апарату (РРО).

Наказом Міністерства фінансів України від 14.06.2016 №547 затверджено Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) (надалі, також Порядок №547).

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №547 внесення чи видача готівки з місця проведення розрахунків повинні реєструватись через РРО з використанням операцій «службове внесення» та «службова видача», якщо такі внесення чи видача не пов`язані з проведенням розрахункових операцій. Крім того, операція «службове внесення» використовується для реєстрації суми готівки, яка зберігається на місці проведення розрахунків на момент реєстрації першої розрахункової операції, що проводиться після виконання Z-звіту.

Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №547 передбачено, що реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від`ємної суми.

При цьому забороняється реєструвати через РРО від`ємні суми з використанням операції «сторно».

Відповідно до пункту 8 Порядку №547, якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги), відомості про товар (послугу), суму виданих коштів, номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається під час скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку або помилково вибраної форми оплати (готівка, картка, кредит тощо). В акті зазначаються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа.

Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку, помилкової форми оплати передаються до бухгалтерії суб`єкта господарювання і зберігаються протягом трьох років. У разі відсутності у суб`єкта господарювання бухгалтерії зазначені акти підклеюються до останньої сторінки відповідної книги ОРО.

Зі змісту наведених норм вбачається, що виправлення помилково проведеної через РРО суми розрахунку можливе шляхом реєстрації від`ємної суми або ж за допомогою операції «службова видача». Окрім цього, якщо сума помилково проведених через РРО коштів перевищує 100 гривень суб`єкт господарювання повинен скласти акт про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку.

Разом з тим, суд звертає увагу на тому, що позивачем ФОП ОСОБА_1 не складено та не надано для проведення перевірки акт щодо скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку на загальну суму 80080 грн. та в КОРО №Р/1 відсутні дані щодо складання такого акта, як і відсутній самий такий акт. Наведене спростовує твердження позивача щодо помилкового проведення розрахункової операції через РРО 21.09.2018 року на суму 80080 грн.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ненадання для перевірки в повному обсязі документів, що засвідчують отримані доходи, та задекларовані показники загального оподатковуваного доходу (25268,10 грн.), перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 на порушення статті 177 ПК України, занижено загальний оподаткований дохід за 2018 рік на 74949,85 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за період з 01.01.2017 по 18.10.2018, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2018 роки, встановлено їх завищення всього в сумі 14577,70 грн., в тому числі за 2018 рік - 14577,70 грн.

В ході проведення перевірки ФО - підприємцем ОСОБА_1 надано пояснення про не збереження первинних документів на придбання та оплату реалізованих у відповідних періодах ТМЦ (алкогольні напої, пиво та тютюновими виробами, орендна плата).

При цьому, суд вважає, що документом, який засвідчує факт понесених витрат (оплата за отримані товарно-матеріальні цінності) можуть бути виписки з банку про оплату по перерахунку з використанням розрахункового рахунку за отримані ТМЦ, меморіальні ордери на перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, фіскальні касові чеки.

Однак, доказів, які підтверджують підстави для завищення витрат у 2018 році в сумі 14557,70 грн. за рахунок включення в склад валових витрат за 2018 рік сум, по яких відсутній документально підтверджений факт їх понесення, судом не здобуто та учасниками справи суду не подано.

Таким чином, суд враховує те, що внаслідок порушень описаних в розділі «Результати перевірки визначення документально підтверджених витрат», судом встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу, відображених в додатках Ф2 до податкової декларації, в тому числі: 2017 (згідно декларації від 19.01.2018 №43191) - 0,00 грн., 2018 рік (згідно декларації від 09.11.2018 №59275) в сумі 89527,55 грн.

Колегія суддів вважає, що позивачем вчинено порушення п..п162.1.1 п.162 ст.162, п.п. 163.1.1 п.163.1 ст. 163, п.п. 164.1.3 п. 164.1 п.164.2 ст. 164, п. 177.2 п.177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого податковим органом правомірно донараховано податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем твід провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджет всього в сумі 16115,00 грн, в тому числі - 2018 рік в сумі 16115,00 грн (89527,55 грн * 18% = 16115,00 грн.).

Крім цього, як слідує з матеріалів справи, перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується військовий збір встановлено порушення п. 177.2 ст.177 ПК України внаслідок порушень описаних в розділі 2.1 акту, встановлено заниження сум доходу на який нараховується військовий збір за період перевірки рік в сумі 89527,55 грн.

З огляду на наведене, суд вважає, що перевіркою правомірно встановлено заниження нарахування військового збору за період перевірки на 1342,91 грн. в т.ч. за 2018р. - 1342,91 грн. (89527,55 грн. * 1,5% = 1342,91 грн.).

Порядок справляння акцизного податку врегульовано Розділом VI ПК України.

Згідно підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України, платником акцизного податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

В то же час, кореспондуючи до змісту підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України, об`єктами реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно баз даних АІ «Податковий блок», моніторингового центру «Чеки РРО» та контрольних стрічок РРО, сума обсягів реалізації алкогольних напоїв за період з 01.01.2017 року по 18.10.2018 року становила 105228,85 грн., відповідно сума податкового зобов`язання з акцизного податку з роздрібної торгівлі становила 5010,90 грн. (105228,85*5%(акцизний податок) = 5010,90 грн.).

Згідно поданої декларації про майновий стан та доходи за 2018 задекларовані обсяги від реалізації підакцизної групи товарів та даних КОРО №Р/1 становлять 25268,10 грн.

Як вбачається з бази даних ГУ ДПС у Тернопільській області (суми виторгів за липень - вересень 2018 року відповідно ) виторг від реалізації підакцизної групи товарів за 2018р. становить 105228,85 грн., в тому числі 80080 грн. за 21 вересня 2018 року на горілку «Первак житня» об`ємом 0,5 л. кількістю 1001 пляшок. Перевіркою не встановлено реалізації інших груп товарів.

Відтак, на думку суду, дохід отриманий від торгівлі підакцизними товарами становить 105228,85 грн. з врахуванням акцизного податку.

Суд звертає увагу на тому, що відповідно до підпункту 177.3.1. пункту 173.1 статті 177 ПК України, не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів з 01.01.2017 року, таким чином дохід від торгівлі підакцизними товарами становить 100217,95 грн. (105228,85- 5010,90= 100217,95 грн.), де 5010,90 грн. сума акцизного податку за ставкою 5% від реалізації підакцизної групи товарів.

Поряд з цим, враховуючи задекларовані показники загального оподатковуваного доходу, перевіркою встановлено не включенння до його складу 80080 грн., від реалізації підакцизної продукції згідно чеків РРО від 21.09.2018 на горілку «Первак житня» об`ємом 0,5 л. кількістю 1001 пляшок.

А тому, відхилення підакцизної продукції становить 79960,85 грн.(105228,85-25268,10) внаслідок чого платником занижено податкове зобов`язання з акцизного податку з роздрібної торгівлі алкогольних напоїв за період з 01.01.2017 по 18.10.2018, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 3746,90 грн. (5010,90-1264).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком податкового органу стосовно порушення позивачем підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України, оскільки за вересень 2018 року занижено об`єкт оподаткування з акцизного податку всього на суму 79960,85 грн., внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з акцизного податку, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 3746,90 грн.

Також, як слідує з матеріалів справи, зокрема, відображено в Акті перевірки в частині, що стосується достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено порушення статей 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що описані в розділі 2.1 акту, судом встановлено заниження сум доходу на який нараховується єдиний внесок в сумі в сумі 52297,35 грн., за 2018р. в сумі 52297,35 грн.

Поряд з цим, судом встановлено порушення пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010 , зокрема, несвоєчасне перерахування єдиного внеску з 19.04.2018 по 12.06.2020 в сумі 5134, 75 грн.: 2011 рік - звіт подано 02.02.2012; 2012 рік - звіт подано 08.02.2013; 2013 рік - звіт подано 03.07.2018; 2014 рік - звіт подано 03.07.2018 2015 рік - звіт подано - 03.07.2018; 2016 - звіт подано 03.07.2018; 2017 рік - звіт подано 14.11.2018.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує те, що ФОП ОСОБА_1 12.07.2018р. зареєстрував РРО Екселліо DP-15, фіскальний номер , на магазин-кафетерій за адресою м.Тернопіль, вул.Чернівецька,50 (населений пункт з чисельністю населення від 25 до 100 тис. осіб), а договір торговельного еквайрінгу, згідно пояснення, з банками не укладав, чим порушив Постанову Кабінету Міністрів України «Про здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги) з використанням спеціальних платіжних засобів» від 29.09.20 №878, а саме: не здійснив перехід на обов`язкове приймання спеціальних платіжних засобів для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги).

Суд звертає увагу на тому, що жодних заперечень стосовно результатів перевірки, а також оскаржуваних у даній справі рішень контролюючого органу позивачем до контролюючого органу не подавались, так само, спірні рішення контролюючого органу не оскаржувалися позивачем в адміністративному порядку.

Відтак, доводи позивача, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником нових доказів, є безпідставними.

При цьому суд застосовує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №826/27811/15, від 08.03.2020 у справі №810/2714/15, від 06.08.2019 у справ № 520/8681/18, від 21.10.2021 у справі №802/1464/17-а.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги видаткові накладні ТзОВ «Аскор-Україна», ТзОВ «Пивоварня «Опілля», що долучені позивачем до додаткових пояснень, які одержані судом 24.01.23, оскільки вказані видаткові накладні не були надані позивачем під час перевірки, не досліджувались контролюючим органом при проведенні перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, адже відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі №500/2307/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 17.07.2023