Справа № 166/433/23
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 166/433/23
Провадження №2-а/157/39/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Солошик Д.В.,

представника позивача - Колєсніка Б.В.,

третьої особи - Будніка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Буднік Сергій Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Ратнівський районний суд Волинської області з позовною заявою, що підписана його представником - адвокатом Колєсніком Б.В., повноваження якого підтверджуються ордером № 1057347 від 3 квітня 2023 року та дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 0000-00075 від 31 березня 2023 року, до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Буднік С.В., в якому просить поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк на оскарження постанови, прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, визнати протиправною і скасувати постанову інспектора СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Будніка С.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 248390 від 18 березня 2023 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, і стягнути понесені позивачем судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області. В обґрунтування позовних вимог представник позивача Колєснік Б.В. зазначає, що інспектором СРПП ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Будніком С.В. 18 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позивачем під час огляду своєї поштової скриньки 26 березня 2023 року було виявлено конверт з примірником зазначеної постанови. На вказаному конверті проставлений вихідний штамп відділення поштового зв`язку у смт. Ратне з датою - 21.03.2023. Тобто, конверт надійшов від ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області до відділення зв`язку, з якого було здійснено відправлення (відділення поштового зв`язку у смт. Ратне) саме 21.03.2023. Так як долучений конверт не містить штрихкодового ідентифікатора, тому неможливим є і відстеження цього відправлення на офіційному сайті AT «Укрпошта», у зв`язку з чим позивач просить поновити пропущений строк для звернення із позовом про оскарження постанови та відкрити провадження у справі, оскільки позивач об`єктивно не міг отримати поштовий конверт, надісланий відправником лише 21 березня 2023 року, враховуючи мінімально необхідний час для пересилання поштового відправлення, а відтак останній звернувся із позовом в межах десятиденного строку з моменту отримання відповідного поштового відправлення. Оскільки позивач копію оскаржуваної постанови фактично не отримував в день її винесення, а ознайомився із нею лише 26.03.2023 року, тому вважає, що строк оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 248390 від 18.03.2023 року пропущено з поважних причин і тому такий строк підлягає безумовному поновленню. Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач нібито о 18 год 37 хв 18.03.2023 року по вул. Шевченка керував транспортним засобом без одягнутого ременя безпеки, такий транспортний засіб було зупинено при перевірці документів, та водій не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс на транспортний засіб, в чому поліцейський вбачає ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач категорично заперечує факт винесення оскаржуваної постанови в його присутності, як і висунуті поліцейським звинувачення у скоєнні адміністративних правопорушень, оскільки ОСОБА_1 їх не вчиняв, про що неодноразово повторював поліцейським, наполягаючи на необхідності пред`явлення доказів правомірності зупинки транспортного засобу та пояснень законності вимоги пред`явлення документів, однак інспектор повідомив, що ним у будь-якому випадку буде винесена постанова. Після цього поліцейський, який був в наряді з Будніком С.В. , повідомив позивачу, що інспектор не буде складати постанову, а тому останній може їхати. Оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази вчинення позивачем інкримінованих йому адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КпАП України. Оскільки ж обставини, викладені в оскаржуваній постанові, позивачем не визнавались та на цей час оспорюються, адже він цих правопорушень не вчиняв, тому вважає, що у поліцейського взагалі відсутні будь-які докази протилежного з огляду на те, що у графі «7. До постанови додаються» оскаржуваної постанови зазначено лише «відеофіксація на нагрудну бодікамеру № S/N В22А8377». У постанові не міститься жодних відомостей про марку та модель відеокамери, дату її виробництва, назву камери, на яку здійснювався відеозапис, не долучено до постанови свідоцтва щодо технічного приладу, що не дає можливості встановити факт, що відеозапис на камеру було проведено спеціальним технічним приладом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються у підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень. Вважає, що безперервний відеозапис з портативних реєстраторів відповідача за 18.03.2023 року з 18 год 37 хв орієнтовно по 19 год 30 хв мав би бути беззаперечним, належним й допустимим доказом у цій справі за умови достовірного встановлення приладу, яким такий відеозапис здійснювався. Однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, у ній про технічний прилад нічого не вказано взагалі, як і про будь-які інші докази правопорушення. Разом з тим, позивач стверджує, що підстави для зупинки автомобіля з переліку, наведеного в ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський не називав, що свідчить про протиправність дій останнього ще при зупиненні автомобіля під керуванням позивача, які в подальшому призвели до незаконного накладення адміністративного стягнення з істотним порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Окрім того, інспектор порушив право позивача на ознайомлення з матеріалами його справи, яке він заявляв, наполягаючи на дослідженні відеозапису, котрим зафіксовано нібито вчинення правопорушень, у зв`язку із чим позивачу було надано фото, з якого взагалі не вбачається факт вчинення правопорушення, що свідчить про об`єктивну відсутність жодних доказів по справі в частині керування без пристебнутого паска безпеки та, відповідно, безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, протиправною, такою, що винесена із грубим і очевидним порушенням законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів подій правопорушень, внаслідок чого має бути скасована, а провадження у справі закрито. Відтак, враховуючи не зазначення в оскаржуваній постанові відповідачем про наявність доказів та інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, недотримання конституційних прав ОСОБА_1 при складенні відносно нього адміністративних матеріалів, зважаючи на неправдивість відомостей, що містяться в оскаржуваній постанові, а також на недостовірність в якості доказів показань працівників поліції, що є зацікавленими особами в результаті розгляду цієї справи, безумовною є недоведеність події та складу адміністративних правопорушень, за які позивача було притягнуто до відповідальності та накладено істотне адміністративне стягнення.

Ухвалою судді Ратнівського районного суду Волинської області від 7 квітня 2023 року задоволено заяву судді Ляха В.І. про самовідвід, оскільки представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Колєснік Б.В. є чоловіком дочки головуючого у справі ОСОБА_3 .

Згідно з розпорядженням виконуючого обов`язки голови Ратнівського районного суду Волинської області Ляха В.І. від 07 квітня 2023 року справу направлено до Камінь-Каширського районного суду Волинської області у зв`язку із неможливістю утворити новий склад суду для розгляду цієї справи у Ратнівському районному суді Волинської області.

З протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 квітня 2023 року вбачається, що для розгляду справи визначено суддю Антонюк О.В.

Ухвалою судді Антонюк О.В. від 21 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

У відзиві на позов представник відповідача - інспектор СРПП ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Михальчук А.М. просить у позові відмовити та в обґрунтування заперечення зазначає, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності і факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом із службової відеокамери та матеріалами перевірки за зверненням ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Волинського управління Національної поліції України. Інспектор СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Буднік С.В., виконуючи свої безпосередні службові обов`язки, 18 березня 2023 року по вул. Шевченка в смт. Ратне Ковельського району Волинської області, у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, зокрема п. 2.3 «в» ПДР зупинив автомобіль «Фольксваген Транспортер» під керуванням позивача ОСОБА_1 . Останньому було роз`яснено причину зупинки, а також вказано і те, що він зупинку здійснив у недозволеному місці та не увімкнув після зупинки аварійні вогні. Після цього інспектор попросив водія ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, однак водій законні вимоги інспектора виконувати відмовився, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» та п. 2.1 «ґ» ПДР. Факт порушення Правил дорожнього руху фіксувався інспектором на службову нагрудну камеру і на вимогу порушника відео було йому продемонстроване. Розгляд справи про адмінправопорушення відповідно до ст. 222 КпАП України відбувся безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу. Під час розгляду адмінматеріалу водію було зачитано положення ст. 268 КпАП України, а саме роз`яснено права, в тому числі роз`яснено правила оскарження винесеної постанови згідно із ст. 289 КпАП України. Крім того, ОСОБА_1 було ознайомлено з його правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та положеннями ст.ст. 268, 307, 308 КпАП України. Витяги цих статей надруковані в самій постанові, копію якої ОСОБА_1 відмовився отримувати і яку було направлено позивачу поштовим зв`язком. Про існування оскаржуваної постанови та її зміст ОСОБА_1 було відомо ще з 18 березня 2023 року, оскільки її текст після складання був йому зачитаний вголос та запропоновано отримати копію постанови, проте позивач відмовився це зробити. Таким чином, ОСОБА_1 без поважних причин пропущено строк оскарження постанови серії ВАД № 248390 від 18 березня 2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення. Враховуючи, що позивач належним чином був ознайомлений із оскаржуваною постанови ще 18.03.2023, тому наявні підстави для повернення позовної заяви із-за пропуску позивачем строку звернення до суду. В Департамент внутрішньої безпеки Волинського управління Національної поліції України ОСОБА_1 повідомляв, що копію оскаржуваної постанови отримав поштою 21.03.2023 року, в той час як його захисник Колєснік Б.В. у позові стверджує, що позивач отримав її копію 26.03.2023. Очевидним є той факт, що позивач пропустив строк подачі позову і виходячи з того, що отримав постанову не рекомендованим листом, а звичайним, вирішив цим скористатись, проте він не врахував, що при зверненні до Департаменту внутрішньої безпеки Волинського управління Національної поліції України сам вказав реальний час отримання оскаржуваної постанови.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Колєснік Б.В. просить відзив відповідача по справі при вирішенні спору до уваги не брати та визнати недопустимими джерелами фактичних даних відеофонограми на оптичному диску для лазерних систем зчитування. В обґрунтування зазначає, що відеозаписами, наявними на диску, які були направлені стороні позивача 02.05.2023, не зафіксовано факт вчинення позивачем інкримінованих йому інспектором адміністративних правопорушень. Водночас на відеозаписі з назвою «00000__0016А.МР4» (04:27-04:28хв.) зафіксовано те, як інспектор повідомляє позивачу, що останній «без постанови не поїде». Крім того, на вимогу ОСОБА_1 інспектором не було надано доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки на фото, яке було продемонстроване поліцейським, не зафіксовано факт вчинення правопорушення. До того ж, позивач не відмовлявся пред`являти посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс на транспортний засіб, а лише просив інспектора сперш ознайомити його з доказами нібито вчинення ним правопорушення. Вказане зафіксовано долученими відповідачем відеозаписами. Не відповідають дійсності зазначені відповідачем відомості про те, що розгляд справи відбувся у відповідності з положеннями ст. 222 КпАП України безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу та під час розгляду адмінматеріалу водію було зачитано положення ст. 268 КпАП України, а саме роз`яснено правила оскарження винесеної постанови згідно ст. 289 КпАП України, оскільки з долучених відповідачем відеозаписів вбачається, що в присутності позивача вказана постанова не виносилась, розгляд справи не проводився. Так, жодних правопорушень позивач не вчиняв, належних доказів правопорушення поліцейський не надав та повідомив, що ним у будь-якому випадку буде винесена постанова. При цьому інший поліцейський, який перебував в наряді з Будніком С.В. , повідомив позивачу, що інспектор не буде складати постанову. Вказані представником відповідача відомості про те, що при зверненні до Департаменту внутрішньої безпеки Волинського управління Національної поліції України позивач вказав реальний час отримання оскаржуваної постанови, не відповідають дійсності, оскільки позивач отримав оскаржувану постанову саме 26.03.2023 року, про що повідомляв при поданні скарги до Департаменту внутрішньої безпеки, працівниками якого фактично було зроблено помилку при оформлені рапортів та вказано в них невірну дату - 21.03.2023, про що позивач дізнався лише після отримання відзиву з додатками. Сторона відповідача долучила до матеріалів справи неповний, усічений відеозапис без фіксації усього перебігу спілкування позивача із поліцейським. Окрему увагу належить звернути на очевидність втручання у цілісність долучених відеофайлів. Відповідачем не було спростовано викладені у позовній заяві обставини, а також не надано до суду належних і допустимих доказів правопорушення і дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки приєднані до відзиву відеофайли не можуть враховуватись у цій справі з огляду на незазначення про джерело їх походження в оскаржуваній постанові із посиланням на прилад технічної фіксації, за допомогою якого такі записи отримано. Стороною відповідача взагалі не вказано про наявність у нього або третіх осіб оригіналів таких електронних доказів, їх взагалі не засвідчено електронним цифровим підписом, що в цілому свідчить про їх невідповідність вимогам ч. 2 ст. 99 КАС України, а відтак вказує на їх сумнівне походження та, відповідно, недопустимість і неналежність.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позовній заяві підстав і пояснив, що керуючи автомобілем не порушував Правил дорожнього руху, керував з пристебнутим ременем безпеки, однак поліцейські зупинили його безпідставно, не надали йому доказів на підтвердження порушення ПДР, а відтак їх вимога пред`явити для перевірки відповідні документи теж була незаконною. Він є волонтером, та автомобіль, яким керував, перевозився ним для передачі військовим, що в подальшому і було зроблено.

Представник позивача - адвокат Колєснік Б.В. у судовому засідання позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав і просив оскаржувану постанову скасувати як незаконну, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Представник відповідача ГУНП Михальчук А.М. та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектор СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Буднік С.В., у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві на позовну заяву підстав, та, окрім того, поліцейський Буднік С.В. пояснив, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем на іноземній реєстрації, останнього було зупинено за порушення ПДР, а саме керування автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки, а також на підставі п. 10 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» для перевірки автомобіля на іноземній реєстрації. Після зупинки автомобіля, водію було повідомлено причину зупинки, згодом, вже пізніше, водій пояснив, що ремінь безпеки відстебнув після того, як зупинився, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 керував без ременя безпеки, про що видно з відеозапису, та водію на його вимогу було продемонстровано доказ порушення ПДР, та оскільки останній послався на не чітке зображення, то запропоновано проїхати до РВ поліцію для перегляду відеодоказу, на що позивач відмовився, як відмовився і пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс, а в подальшому відмовився отримати копію оскаржуваної постанови.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 18 березня 2023 року інспектором СРПП ВП №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Будніком С.В було винесено постанову серії БАД № 248390 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

У вказаній постанові зазначається, що ОСОБА_1 о 18 год 37 хв 18 березня 2023 року в смт. Ратне по вул. Шевченка керував транспортним засобом марки «Volkswagen-Transporter» без одягнутого ременя безпеки, при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ та страховий поліс на транспортний засіб, чим порушив вимоги пунктів 2.1 (а), 2.1 (б), 2.1 (ґ), 2.3 (в) ПДР України та вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Частиною 1 ст. 121 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частиною 1 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно з п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.3. «в» Правил дорожнього руху встановлено, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частини 2, 3 ст. 90 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З досліджених судом відеозаписів з нагрудної камери поліцейського від 18 березня 2023 року вбачається, що водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем, було зупинено працівником поліції, останній представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання) та повідомив водію причину зупинки, а саме, порушення водієм вимог п. 2.3 «в» ПДР України (керування автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки) та попросив у водія надати посвідчення водія, реєстраційний документ, страховий поліс на транспортний засіб. У свою чергу ОСОБА_1 попросив надати йому докази порушення ПДР, а після виконання поліцейським дій, спрямованих на виконання вимоги водія, останній повідомив, що на наданих поліцейським доказах не видно порушення ним ПДР, а тому посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль та поліс страхування надавати не буде. Також поліцейський повідомив водію ОСОБА_1 і те, що останній зупинився без дотримання ПДР України, а також не увімкнув аварійну сигналізацію при його зупинці працівником поліції. В ході спілкування, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що буде винесена щодо нього постанова за порушення 2.1 «а», 2.1 «б», 2.1 «ґ», 2.3 «в» ПДР України та запитав чи буде останній очікувати для отримання копію постанови, на що ОСОБА_1 відповів, що постанова є незаконною, а тому її копію отримувати не буде.

З вказаного відеозапису вбачається і те, що ОСОБА_1 здійснював рух автомобілем без пристебнутого ременя безпеки, що можна чітко побачити, зокрема і шляхом виготовлення скріншотів під час перегляду відеозапису, що й було зроблено судом за участю спеціаліста у судовому засіданні в ході дослідження цього доказу, а також вбачається і те, що на вимогу поліцейського позивач не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

За таких обставин, викладені у позовній заяві доводи позивача, що підстав для зупинки автомобіля під його керуванням не було, не відповідають дійсності.

Доводи позивача про те, що йому не було надано доказів порушення ПДР спростовуються цим же відеозаписом, з якого вбачається, що поліцейський вчинив дії для демонстрації позивачу доказу порушення ПДР, та на заперечення останнього про нечіткість відповідного зображення роз`яснив право та можливість поїхати до РВ для перегляду такого доказу на більшому екрані комп`ютера.

Не відповідають дійсності і пояснення позивача про те, що він був зупинений поліцейським шляхом підняття руки, оскільки з відеозапису чітко видно, що для зупинки поліцейським було застосовано жезл.

Як вбачається з відеозапису, водій ОСОБА_1 після зупинки його поліцією не хотів повідомити своє прізвище, ім`я та по батькові, спілкувався з поліцейським з порушення моральних норм.

Щодо правомірності врахування зазначеного відеозапису як доказу, необхідно зазначити наступне.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон N 580-VIII) передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Згідно із ст. 31 Закону N 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону N 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Посилання представника позивача на відсутність у постанові відомостей про джерело походження відеозаписів, тобто марки, моделі відеокамери, та зазначення у ній поліцейським у графі «7. До постанови додаються» лише про те, що додається відеофіксація службовою нагрудною бодікамерою № S/N В22А8377, не свідчить про відсутність події зазначеного адміністративного правопорушення та не може бути самостійною підставою для звільнення позивача від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з позовом до суду про оскарження постанови поліцейського звернувся 4 квітня 2023 року (поштовим зв`язком), а оскаржувану постанову, ним було отримано, як він стверджує 26 березня 2023 року простим поштовим конвертом (а.с.15).

У постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача відсутні відомості про її вручення позивачу, та відповідачем не надано суду доказів про дату отримання позивачем цієї постанови.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення позивачем не пропущено.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанову ним про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування цієї постанови.

Інші доводи позивача та його представника не спростовують законності постанови поліцейського, яка оскаржується, та правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього стягнення у виді штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області Буднік Сергій Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення

Дата складення повного судового рішення - 14 липня 2023 року.

Головуючий:О. В. Антонюк