Справа № 640/21543/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року № 640/21543/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-32225-17У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 21030,90 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №640/21543/22 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою суду від 14.03.2023 дану адміністративну справу прийнято до провадження та вирішено її розгляд здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що контролюючим органом протиправно винесено спірну податкову вимогу, оскільки протягом нарахованого періоду підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 не здійснював, доходів від підприємницької діяльності не отримував та не обирав права на добровільну сплату єдиного внеску. Позивач зазначив, що у період з 14.11.2018 по 31.12.2019 перебував у трудових відносинах з роботодавцем, який сплачував за нього єдиний соціальний внесок. Також позивач вказує, що контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача взагалі не направлялись, а заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за цей час значно зросла, що свідчить про порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач позов не визнав, направив на адресу суду відзив, в якому стверджував про правомірність та обґрунтованість вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 № Ф-32225-17У. Пояснив, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС у м. Києві ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування з 06.03.2008 по 29.05.2019 (дата проведення державної реєстрації припинення), а тому, мав обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Як убачається з матеріалів справи та не є спірною обставиною, 04.03.2008 було здійснено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Як підтверджується запитом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікатором « », 29.05.2019 припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , номер запису - 2017606.

Судом встановлено, що в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 (для ФОП, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) обліковуються нарахування в автоматичному режимі за січень-грудень 2017 року та щоквартальні нарахування за І кв. 2018 року -1 кв. 2019 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 21030,90 грн., як ФОП, що перебуває на загальній системі оподаткування, а саме:

за 2017 рік у сумі 8448,00 грн.;

за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

за П квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.;

за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.

У зв`язку із наведеним, Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу від 15.05.2019 №Ф-32225-17, якою від позивача вимагається сплатити заборгованість у сумі 21030,90 грн.

На переконання ОСОБА_1 прийнята відповідачем вимога не ґрунтується на вимогах чинного податкового законодавства, тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Правовідносини щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування підпадають під правове регулювання Закону України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VІ, зокрема, абзацом 3 частини 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ).

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ у разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина п`ята статті 4 Закону №2464-VI).

Особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (частина шоста статті 4 Закону №2464-VI).

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19).

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, беручи до уваги факт наявності у позивача статуту фізичної особи - підприємця до 29.05.2019, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача щодо відсутності обов`язку сплати ЄСВ з підстави не здійснення підприємницької діяльності.

Разом із цим, суд звертає увагу, що у випадку, якщо фізична особа-підприємець є одночасно й найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказана позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.12.2019 (справа №440/2149/19).

Як підтверджується матеріалами справи, оскаржувана вимога винесена податковим органом щодо наявності боргу (недоїмки) з єдиного внеску за періоди: 2017 рік, 2018 рік та І квартал 2019 року.

При цьому, відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 та відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, які наявні в матеріалах справи, починаючи з VI кварталу 2018 року єдиний внесок за позивача, як за застраховану особу, мав сплачувати роботодавець.

Тобто, згідно матеріалів справи, роботодавець мав обов`язок сплачувати за позивача єдиний внесок у VI кварталі 2018 року (2457,18 грн.) та першому кварталі 2019 року (2754,18 грн.).

З огляду на наведене, оскільки позивачем до позовної заяви додані відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, згідно яких, останній не мав обов`язку сплачувати єдиний внесок у VI кварталі 2018 року (2457,18 грн.) та першому кварталі 2019 року (2754,18 грн.), а державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 відбулась лише 29.05.2019, суд приходить до висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-32225-17У є частково необґрунтованою та підлягає скасуванню у частині нарахування єдиного соціального внеску у розмірі 5211,36 грн.

Будь-яких вмотивованих правовим чином доводів та доказів щодо протиправності оскаржуваної вимоги за період 2017 року та І-ІІІ квартали 2018 року, позивачем не наведено та не надано.

Стосовно посилання позивача на те, що спірна вимога відповідачем не направлялася на його адресу, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 70.2 ст. 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи - платника податків вноситься така інформація, зокрема, місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство.

Своєю чергою, відповідно до п. 70.2 ст. 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із п. 4 ст. 25 Закону №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Зважаючи на викладене вище у сукупності, вимога контролюючого органу правомірно надіслана за податковою адресою позивача.

До того ж, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрих-кодом 955, адресована ОСОБА_1 , яка містить відбиток календарного штемпеля відділу поштового зв`язку.

У висновку, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у певній мірі та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується платіжними квитанцією від 07.12.2022 №0457-7731-0344-4789.

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 496,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019 №Ф-32225-17У зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у частині нарахування суми 5211 (п`ять тисяч двісті одинадцять) грн. 36 коп.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві () судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.