Справа № 280/6132/22
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 липня 2023 року Справа № 280/6132/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б)

до: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про: стягнення капіталізованих платежів.

25.10.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача капіталізовані платежі у розмірі 586 422,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у нього на обліку перебуває потерпілий від нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 . Останній, працюючи у відповідача як фізичної особи-підприємця на посаді водія автотранспортного засобу, постраждав від нещасного випадку на виробництві. Постановою Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 29.07.2022 № 23019/395854/9067.1/41 йому призначено щомісячні страхові виплати, розмір яких розраховано на підставі загального відсотку втрати працездатності за обома травмами. З огляду на викладене, враховуючи припинення підприємницької діяльності відповідача, у позивача виникла потреба в капіталізації коштів для відшкодування шкоди, що завдана умовами виробництва ОСОБА_2 , у розмірі 586 422,84 грн. До складу заявлених до стягнення капіталізованих платежів віднесена потреба в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим (щомісячна виплата) у розмірі 263 854,08 грн. та потреба в капіталізації коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів у розмірі 322 568,76 грн. Оскільки відповідач після отримання від позивача заяви про грошові кошти від 12.10.2022 № 10-12-2464 у добровільному порядку не сплатив суму капіталізованих платежів у розмірі 586 422,84 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

13.01.2023 судом отримано відзив відповідача на позовну заяву (вх.№ 2211 від 13.01.2023), в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач нормативно та документально не обґрунтував наявність правових підстав для стягнення з відповідача 322 568,76 грн. До того ж, за позицією відповідача, капіталізація коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів не узгоджується з випискою до акту огляду МСЕК, відповідно до якої потреба у медичній та соціальній допомозі ОСОБА_2 не вказана. Отже, оскільки дії позивача з проведення розрахунку потреби в капіталізації коштів є очевидно необґрунтованими, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідач 13.01.2023 подав до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.01.2023 задоволено заяву представника відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено підготовче засідання.

07.02.2023 судом отримано відповідь на відзив (вх.№ 5507 від 07.02.2023), в якому позивач зазначив, що порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників регламентований однойменним Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 986 «Про затвердження Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників». Відповідно до п. 3 вказаного нормативно-правового акту капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Також позивачем у відповіді на відзив зазначено, що згідно з Випискою з акту огляду МСЕК щодо ОСОБА_2 , який постраждав від умов виробництва під час роботи у відповідача, йому встановлено потребу в амбулаторному та стаціонарному лікуванні у травматолога, у тому числі оперативне лікування, потребу в палиці, санаторно-курортному лікуванні та ортопедичному взутті. Виходячи з потреби у медичній та соціальній реабілітації, що встановлена МСЕК ОСОБА_2 , позивач здійснив розрахунок потреби в капіталізації коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів. Додатково у відповіді на відзив позивачем були надані пояснення щодо правильності засвідчення копій документів, доданих до позовної заяви. З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

02.03.2023 судом від позивача отримано письмові пояснення по суті позовних вимог (вх.№ 8871 від 02.03.2023), в яких зазначено, що у відповідності до середньої очікуваної тривалості життя в Україні у 2021 році, очікувана тривалість життя потерпілого ОСОБА_2 становить 15,52 роки. Саме виходячи з потреби у медичній та соціальній реабілітації, що встановлена МСЕК, позивачем було проведено розрахунок потреби в капіталізації коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів. Також позивач зауважив, що оскільки припинення підприємницької діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця припало на 2022 рік, у нього були відсутні підстави для прийняття за основу для розрахунку витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування, що було проведено у 2021 році або будь-якому іншому періоді.

Крім того, позивач, посилаючись у письмових поясненнях на Положення про забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації потерпілих унаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затверджене Постановою Правління Форду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25.03.2008 № 23, зазначив, що сума капіталізації на забезпечення взуттям становить 83 220,00 грн. Стосовно суми капіталізації платежів на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням позивач пояснив, що на момент припинення підприємницької діяльності відповідача були чинними положення Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо фінансування Фондом соціального страхування санаторно-курортного лікування осіб, що постраждали від умов виробництва. За позицією позивача жодний нормативно-правовий акт не містить припису щодо скасування обов`язку провадити капіталізацію коштів для забезпечення потерпілих від умов виробництва санаторно-курортним лікуванням роботодавцями, якими прийнято рішення про ліквідацію юридичної особи або припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності до 01.01.2023, та якими не сплачено відповідні кошти.

17.03.2023 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення (вх.№ 11147 від 17.03.2023), в яких відповідач зазначив, що метою стягнення капіталізованих платежів є подальше відшкодування витрат особі, яка постраждала від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Поряд із цим, відповідач зазначив, що на даний час правові підстави для стягнення витрат на санаторно-курортне лікування потерпілого ОСОБА_2 відсутні, оскільки пп.4 п.4 Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, яким передбачалась капіталізація витрат на санаторно-курортне лікування, був виключений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 95 «Деякі питання капіталізації платежів у випадках ліквідації страхувальників». Щодо витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування відповідач зазначив, що позивачем не були наведені правові підстави, які б регламентували застосований позивачем порядок розрахунку капіталізованих платежів. Відсутнє також нормативне обґрунтування базових величин для розрахунку витрат на стаціонарне і амбулаторне лікування потерпілого ОСОБА_2 . Щодо витрат на палицю і ортопедичне взуття відповідач зауважив, що нормативно-правові акти, на які посилається позивач при обґрунтуванні позовних вимог у відповідній частині, визначають чисельну кількість палиць та видів ортопедичного взуття, якими забезпечуються потерпілі індивідуально, залежно від характеру травми та відповідно до медичних показань. Однак, позивач, за позицією відповідача, документально не підтвердив потребу потерпілої особи у конкретних видах ортопедичного взуття і палиці.

22.03.2023 судом отримано клопотання позивача про заміну Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області як первинного позивача на належного позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2023 допущено заміну Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області як первинного позивача на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області як належного позивача (далі позивач) та, відповідно, розпочато розгляд справи спочатку.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 04.05.2023 було продовжено строк підготовчого провадження до 21.06.2023.

17.05.2023 на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх.№ 20043 від 17.05.2023), зміст яких є аналогічним змісту заперечень, поданих ним 17.03.2023.

В ході підготовчого засідання, яке проводилось 31.01.2023, 16.02.2023, 02.03.2023, 23.03.2023, 06.04.2023, 25.04.2023, 04.05.2023, 30.05.2023, 13.06.2023, 19.06.2023, судом було остаточно визначено предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, з`ясовано заперечення проти позовних вимог, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрано відповідні докази, встановлено порядок з`ясування обставин, на які посилаються сторони, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, вчинено інші дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 13.07.2023.

13.07.2023 судом отримана заява представника позивача про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження. Також у вказаній заяві представник позивача просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

13.07.2023 судом отримана заява представника відповідача про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження. Також у вказаній заяві представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, суд на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши пояснення представників позивача, відповідача та всі інші наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 27.06.2002.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.03.2006 відповідача зареєстровано як фізичну особу-підприємця (а.с.16).

09.02.2013 ОСОБА_2 , працюючи у відповідача на посаді водія автотранспортного засобу, внаслідок нещасного випадку на виробництві отримав трудове каліцтво, про що був складений Акт № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.11). Зазначений Акт був затверджений відповідачем 04.07.2013.

З 31.07.2013 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та, відповідно, отримує щомісячну страхову виплату (а.с.10).

Постановою від 29.07.2022 № 23019/395854/9067.1/41 «Про продовження раніше призначеної щомісячної виплати» потерпілому ОСОБА_2 продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату у розмірі 1 415,83 грн. (а.с.9). Позивач у постанові від 29.07.2022 № 23019/395854/9067.1/41 також зазначив, що під час повторного переогляду за висновком МСЕК від 21.07.2022 серія 12ААА № 149901 потерпілому ОСОБА_2 встановлена стійка втрата професійної працездатності 30% та ІІІ група інвалідності безстроково (а.с.10).

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.10.2022 державним реєстратором внесено запис № 004021262 про проведення державної реєстрації припинення відповідача як фізичної особи-підприємця, підстава: власне рішення (а.с.16).

У жовтні 2022 року позивачу за даними електронного обміну інформацією з Державним реєстром загальнообов`язкового державного соціального страхування надійшла інформація про припинення 02.10.2022 державної реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця.

12.10.2022 позивач склав та направив відповідачу заяву про грошові вимоги № 10-12-2464, в якій просив визнати грошові вимоги у розмірі 586 422,84 грн. та сплатити вказану суму на розрахунковий рахунок UA0108001, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, (а.с.5-6).

Разом із вказаною заявою позивачем на адресу відповідача були надіслані копія розрахунку потреби у капіталізації коштів відповідача, копія листа Державної служби статистики України від 29.07.2022 № 10.3-18/202-22, копія постанови від 29.07.2022 № 23019/395854/9067.1/41 «Про продовження раніше призначеної щомісячної виплати», копія Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, копія Акту про проведення розслідування нещасного випадку та копія Довідки Виписки з акту медико-соціальною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, складеної щодо ОСОБА_2 (а.с.7-15).

Факт направлення позивачем заяви про грошові вимоги від 12.10.2022 № 10-12-2464 на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підтверджується наявною у матеріалах справи копіями фіскального чека від 17.10.2022 та поштового конверту (а.с.7а).

При цьому, з Розрахунку потреби в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілими на виробництві станом на 10.10.2022 вбачається, що загальна потреба становить 586 422,84 грн., з яких: 1) потреба в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим 263 854,08 грн.; 2) потреба в капіталізації коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів 322 568,76 грн. (а.с.7а).

Заява позивача від 12.10.2022 № 10-12-2464 про грошові вимоги на суму 586 422,84 грн. не була задоволена відповідачем.

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів у розмірі 586 422,84 грн., суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У ст. 51 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) законодавець визначив, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 1205 ЦК України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 ЦК України, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV).

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV соціальне страхування здійснюється, зокрема, за принципом відповідальності роботодавців та страховика за реалізацію права застрахованої особи на страхові виплати та соціальні послуги.

За приписами ст. 11 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами ОСОБА_3 , у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Слід зазначити, що питання капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників унормовані Порядком капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 986 «Про затвердження Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників» (далі Порядок № 986).

Відповідно до п. 2 Порядку № 986 термін «капіталізація платежів» означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності..

Згідно з п. 3 Порядку № 986 капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимоги ст. 11 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV поширюються на всі випадки ліквідації юридичних осіб та припинення діяльності фізичних осіб-підприємців.

Відповідна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 02.11.2020 по справі № 1940/1440/18 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 92566176) та є усталеною на рівні вітчизняної правозастосовної практики.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом встановлено, що у відповідача як фізичної особи-підприємця на посаді водія автотранспортного засобу працював ОСОБА_2 . Внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 09.02.2013, ОСОБА_2 отримав трудове каліцтво, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с.10). З 31.07.2013 останній перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та, відповідно, отримує щомісячну страхову виплату (а.с.9).

29.07.2022 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області винесло постанову № 23019/395854/9067.1/41 «Про продовження раніше призначеної щомісячної виплати», якою продовжив потерпілому ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну страхову виплату у розмірі 1 415,83 грн. (а.с.9). 02.10.2022 державним реєстратором внесено запис № 004021262 про проведення державної реєстрації припинення відповідача як фізичної особи-підприємця, підстава: власне рішення (а.с.15).

Після отримання від Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про припинення 02.10.2022 державної реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця, позивач направив на адресу відповідача заяву про грошові вимоги від 12.10.2022 № 10-12-2464 на загальну суму 586 422,84 грн. (а.с.5-6). Зазначене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями фіскального чека від 17.10.2022 та поштового конверту (а.с.7а). Відповідач у добровільному порядку не сплатив Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області капіталізовані платежі у розмірі 586 422,84 грн.

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що з`ясування питання стосовно наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів у розмірі 586 422,84 грн. можливе виключно через призму аналізу правових підстав, на які позивач посилається при обґрунтуванні позовних вимог, зокрема в частині стягнення потреби у капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим (щомісячна виплата) у розмірі 263 854,08 грн. та в частині стягнення потреби в капіталізації коштів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів у розмірі 322 568,76 грн.

Аналізуючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів для розрахунку з потерпілим (щомісячна виплата) у розмірі 263 854,08 грн., суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я.

Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.

Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати.

Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.

При цьому, за приписами п. 4 Порядку № 986 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу таким чином: 1) щомісячні страхові виплати втраченого заробітку з урахуванням середньомісячного заробітку та ступеня втрати професійної працездатності; 2) витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного висновку згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 3) витрати на забезпечення потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організацію та оплату навчання водінню автомобіля, а також на виплату компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 4) витрати на санаторно-курортне лікування із розрахунку середньої вартості санаторно-курортної путівки: для осіб з інвалідністю I групи щороку, для інших осіб з інвалідністю - не рідше одного разу на три роки.

Суд з`ясував, що згідно з Розрахунком потреби в капіталізації коштів ступінь втрати працездатності потерпілого ОСОБА_2 становить 30%, розмір щомісячної виплати по відшкодуванню складає 1 415,83 грн. (а.с.7). При цьому, показник середньої очікуваної тривалості життя у 2021 році, розрахований відповідно до листа Державної службової статистики України від 29.07.2022 № 10.3-18/202-22, становить 15,53 роки. Отже, потреба в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим (щомісячна виплата) дорівнює 263 854,08 грн. (1 415,83 грн. (розмір щомісячної виплати по відшкодуванню) * 15,53 (показник середньої очікуваної тривалості життя у 2021 році в роках) * 12 (кількість місяців у році) = 263 854,08 грн.).

Слід зазначити, що розрахована вище сума капіталізованих платежів для розрахунку з потерпілим ОСОБА_2 узгоджується із здійсненим відповідачем контр-розрахунком (а.с.29).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів в частині потреби у капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим (щомісячна виплата) у розмірі 263 854,08 грн., на переконання суду, є обґрунтованими, а відтак, в цій частині позов підлягає задоволенню.

Аналізуючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів у розмірі 322 568,76 грн., суд виходить із такого.

Згідно з довідкою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 06.02.2023 № 07-06-32 потреба в капіталізації коштів на медичну та соціальну допомогу потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 322 568,76 грн. складається з таких складових: 1) потреба в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого стаціонарним лікуванням 103 117,03 грн.; 2) потреба в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого амбулаторним лікуванням 58 562,70 грн.; 3) потреба в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого санаторно-курортним лікуванням 76 080,00 грн.; 4) потреба в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого палицею 1 589,00 грн.; 5) потреба в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого ортопедичним взуттям 83 220,00 грн. (а.с.67).

Щодо потреби в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 стаціонарним лікуванням у розмірі 103 117,03 грн. та амбулаторним лікуванням у розмірі 58 562,70 грн. суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Поряд із цим, як вбачається з Порядку № 986, стаціонарне та амбулаторне лікування ані на момент виникнення спірних правовідносин, ані на момент розв`язання даного публічно-правового спору, не віднесені до переліку платежів, які підлягають капіталізації перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV.

Відтак, суд вважає, що за відсутності нормативно визначеного врегулювання для нарахування капіталізованих платежів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 стаціонарним лікуванням у розмірі 103 117,03 грн. та амбулаторним лікуванням у розмірі 58 562,70 грн. підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відповідних коштів об`єктивно відсутні. Належних та достатніх доказів зворотнього позивачем не надано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення капіталізованих платежів в частині витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування, на переконання суду, є необґрунтованими, а відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо потреби в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням у розмірі 76 080,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як попередньо було зазначено судом, на момент виникнення спірних правовідносин Порядок № 986 передбачав необхідність капіталізації перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV, такого виду платежу як витрати на санаторно-курортне лікування (п. 4 Порядку № 986).

04.02.2023 Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 95 «Деякі питання капіталізації платежів у випадках ліквідації страхувальників» (далі Постанова КМУ від 04.02.2023 № 95) та, відповідно, пп. 3-4 п. 4 Порядку № 986 виключено.

Вирішуючи питання стосовно дії пп.4 п. 4 Порядку № 986 у часі та, відповідно щодо можливості стягнення з відповідача на користь позивача коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням, суд вважає за необхідне звернутись до правозастосовної практики.

Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 по справі № 813/2441/18 зауважив, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, необхідно застосовувати ту норму права, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дії або бездіяльності суб`єктом владних повноважень (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 92252871).

Отже, приймаючи до уваги приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, суд доходить висновку, що оскільки на момент складення Розрахунку потреби в капіталізації коштів від 10.10.2022 та звернення первинного позивача до суду з даним позовом Порядок № 986 передбачав необхідність капіталізації витрат на санаторно-курортне лікування, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням.

Алгоритм розрахунку потреби в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням на суму 76 080,00 грн. наведений у довідці Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 06.02.2023 № 07-06-32 та полягає у множенні вартості одного санітарно-курортного лікування на кількість разів на таке лікування.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що механізм здійснення капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальника для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, належить до компетенції позивача та, на переконання суду, є його дискреційним повноваженням.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення капіталізованих платежів в частині витрат на санаторно-курортне лікування потерпілого ОСОБА_2 на суму 76 080,00 грн. є обґрунтованими, а відтак, в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Щодо потреби в капіталізації коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 палицею у розмірі 1 589,00 грн. та ортопедичним взуттям у розмірі 83 220,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як попередньо було зазначено, відповідно до пп.2 п. 4 Порядку № 986 капіталізації перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV, підлягають витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного висновку згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженим Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 09.06.2010 № 18 (далі Положення № 18), фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), закладами охорони здоров`я державної та/або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Поряд із цим, слід зазначити, що 06.08.2019 № 1208 Міністерство соціальної політики України видало Наказ № 1208 «Про організацію забезпечення окремих категорій населення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації)», яким зокрема, затвердило Граничні ціни на допоміжні засоби реабілітації (технічні та інші засоби реабілітації) для осіб з інвалідністю, в тому числі для осіб, інвалідність яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення.

До таких допоміжних засобів реабілітації нормотворець відніс палиці регульовані (п.10) за висотою, з пристроєм проти ковзання та ортопедичне взуття (п.7).

Отже, нормативне регулювання у сфері забезпечення окремих категорій населення допоміжними засобами реабілітації передбачає можливість капіталізації витрат на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 палицею та ортопедичним взуттям.

З огляду на викладене, враховуючи попередньо висловлене переконання суду щодо дискреційності повноважень позивача у сфері здійснення капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальника для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів для забезпечення потерпілого ОСОБА_2 палицею та ортопедичним взуттям в обсязі, зазначеному у довідці Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 06.02.2023 № 07-06-32 (а.с.67).

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення капіталізованих платежів в частині витрат на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 палицею у розмірі 1 589,00 грн. та ортопедичним взуттям у розмірі 83 220,00 грн. є обґрунтованими, а тому в цій частині позов також підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів на оздоровлення, реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів у розмірі 322 568,76 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині витрат на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 санаторно-курортним лікуванням, палицею та ортопедичним взуттям на загальну суму 160 889,03 грн.

У свою чергу, у задоволенні вказаних позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 стаціонарним лікуванням у розмірі 103 117,03 грн. та амбулаторним лікуванням у розмірі 58 562,70 грн., на переконання суду, слід відмовити.

Як наслідок, загальна сума капіталізованих платежів, що за висновком суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 424 743,11 грн. (263 854,08 (потреба в капіталізації коштів для розрахунку з потерпілим) + 160 889,03 грн. (потреба в капіталізації витрат на санаторно-курортне лікування потерпілого та на забезпечення потерпілого палицею і ортопедичним взуттям) = 424 743,11 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтована наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача капіталізованих платежів у розмірі 424 743,11 грн.

Натомість, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення на його користь з відповідача витрат на забезпечення потерпілого ОСОБА_2 стаціонарним лікуванням у розмірі 103 117,03 грн. та амбулаторним лікуванням у розмірі 58 562,70 грн. не знайшли свого нормативного підтвердження.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, підлягає частковому задоволенню, а саме у зазначеній вище частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач виступає у даній справі в якості суб`єкта владних повноважень, підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 139, 241 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення капіталізованих платежів.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б, розрахунковий рахунок НОМЕР_2 в філії ЗОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957) капіталізовані платежі у розмірі 424 743,11 грн. (чотириста двадцять чотири тисячі сімсот сорок три гривні одинадцять копійок).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 17 липня 2023 року.

Суддя О.В. Прудивус