Справа № 380/24792/21
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог

18 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.Желік, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 із виплати додаткової відпустки передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 19.05.2017 у зв`язку із звільненням з військової служби.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період із 20.05.2017 до повного фактичного розрахунку по 11.11.2021.

Ухвалою судді від 24.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 18.03.2022 в справі було зупинено провадження до припинення перебування сторін у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою суду від 26.04.2023 в справі було поновлено провадження.

22.05.2023 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою судді від 03.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії залишено без руху в частині позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплачених сум заробітної плати (виплаченої 24.05.2017) та компенсації за невикористану додаткову відпустку (виплаченої 16.03.2021).

13.07.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла заява (пояснення) по суті ухвали про залишення позовної заяви без руху. Представник позивача зазначає, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Окрім цього вказує, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим порушенням, а право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає в особи з моменту проведення саме остаточного розрахунку при звільненні.

Розглянувши подану представником позивача заяву суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин 1, 3 та 6 статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, суд враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Судом з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №99 від 19.05.2017 встановлено, що позивача було виключено зі списків частини та всіх видів грошового забезпечення з 19.05.2017.

Як встановив суд, відповідачем після виключення позивача зі списків особового складу частини нараховувались та виплачувались позивачу наступні суми:

- 24.05.2017 здійснено виплату заробітної плати в сумі 9223,43 грн.;

- 16.03.2021 виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку в сумі 9507,16 грн.;

- 12.11.2021 здійснено виплату перерахованих сум одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 32530,07 грн.

Суд звертає увагу на те, що представник позивача, заявляючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні посилається на несвоєчасну виплату відповідачем заробітної плати (виплаченої 24.05.2017), компенсації за невикористану додаткову відпустку (виплаченої 16.03.2021) та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні (виплаченої 12.11.2021).

Разом з тим, враховуючи те, що про порушення свого права позивач міг дізнатись саме з моменту отримання вищевказаних грошових коштів, строк звернення до суду з позов омами щодо стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні сплив 23.06.2017, 15.04.2021 та 11.12.2021 відповідно.

До Львівського окружного адміністративного суду представник позивача звернувся засобами поштового зв`язку 11.12.2021, що свідчить про пропуск ним місячного строку звернення до суду щодо позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплачених сум заробітної плати (виплаченої 24.05.2017) та компенсації за невикористану додаткову відпустку (виплаченої 16.03.2021).

У своїй заяві від 13.07.2023 представник позивача покликається на те, що право на отримання середнього заробітку виникає в особи саме з моменту проведення остаточного розрахунку.

У цьому контексті суд зазначає, що так, дійсно, право на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні виникає в особи саме з моменту здійснення роботодавцем з нею остаточного розрахунку.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що станом на момент вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду з даними позовними вимогами, відсутня об`єктивна можливість встановити факт здійснення виплати відповідачем всіх належних позивачу сум, а відтак виникнення права на отримання середнього заробітку (грошового забезпечення) слід пов`язувати із здійснення кожної окремої виплати.

Таким чином, реалізувати своє право на отримання середнього заробітку позивач міг протягом одного місяця, відколи відбувся фактичний розрахунок за означеною складовою грошового забезпечення (у даному випадку 24.05.2017 розрахунок в частині виплачених сум заробітної плати та 16.03.2021 розрахунок в частині сум компенсації за невикористану додаткову відпустку).

Суд не бере до уваги посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, з огляду на їх не релевантність досліджуваним в межах даної справи обставинам. Як вбачається з постанови від 11.02.2021, Верховним Судом в межах касаційної скарги досліджувались доводи щодо необхідності застосування тримісячного строку звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Натомість в межах адміністративної справи №380/24792/21 питання застосування місячного строку звернення до суду не є спірним.

Таким чином, суд, враховуючи пасивний характер поведінки позивача, його юридичну обізнаність, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідними позовними вимогами, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшла висновку, що останній не навів поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вказане, встановивши, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строків звернення до суду та без підтвердження позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин їх пропуску, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви в частині позовних вимог про нарахування та виплату на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплачених сум заробітної плати (виплаченої 24.05.2017) та компенсації за невикористану додаткову відпустку (виплаченої 16.03.2021) без розгляду.

Керуючись ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплачених сум заробітної плати (виплаченої 24.05.2017) та компенсації за невикористану додаткову відпустку (виплаченої 16.03.2021) залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.07.2023.

Суддя Желік О.М.