Справа № 120/9560/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 липня 2023 р. Справа № 120/9560/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення штрафу

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 року Головне управління ПФУ у Вінницькій області звернулось в суд з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що 20.06.2023 року відповідачем винесено постанову, якою накладено на Головне управління ПФУ у Вінницькій області штраф в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/18289/21-а без поважних причин.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення прийнята відповідачем протиправно, оскільки органом Пенсійного фонду виконано рішення суду в межах своїх повноважень, а невиконання судового рішення відповідачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Ухвалою суду від 04.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

11.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, з огляду на правомірність притягнення позивача до відповідальності за невиконання рішення суду.

Ухвалу про відкриття провадження третьою особою отримано 10.07.2023 року, що підтверджується матеріалами справи, однак остання у встановлений судом строк не подала пояснення щодо позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.03.2022 року в адміністративній справі №120/18289/21-а, крім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

22.10.2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №70024234 з примусового виконання виконавчого листа по справі №120/18289/21-а, виданого 27.06.2023 року Вінницьким окружним адміністративним судом.

У відповідь на постанову про відкриття виконавчого провадження, листом органу Пенсійного фонду від 14.11.2023 року було повідомлено головного державного виконавця, що рішення суду від 22.03.2022 у справ № 120/18289/21-а добровільно виконано до відкриття виконавчого провадження, шляхом нарахування грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно п. 7-1 розділу XV Прикінцеві Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в загальному розмірі - 76949,20 грн (десять місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії).

Одночасно повідомлено, що ця заборгованість буде виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України, оскільки відповідно до пункту 2.1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) пенсії за віком фінансуються виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, Головним управлінням сформовано потребу у бюджетних коштах, оскільки бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України) шляхом обліку вказаної заборгованості в Реєстрі судових рішень виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою

У подальшому, відповідач направив позивачу вимогу № 22531/4.1-22/5 від 20.12.2022 року щодо повного та своєчасного виконання рішення у даній справі, зокрема шляхом підтвердження виплати заборгованості.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надіслало державному виконавцю лист від 28.12/2022 року, у якому зазначило, що нарахована сума на виконання рішення у справі №120/18289/21-а підлягає виплаті після виділення коштів з фінансування Державного бюджету.

Оскільки позивачем не здійснено повного та фактичного виконання рішення суду у справі № 120/18289/21-а, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч. ч. 1-2 ст. 370 КАС України).

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 360/3573/20.

Таким чином, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувану постанову державним виконавцем винесено у зв`язку із невиконанням боржником виконавчого документа в повному обсязі, а саме за невиплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії.

Разом з тим, Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на виконання рішення суду у справі № 120/18289/21-а, проведено нарахування ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії відповідно п. 7-1 розділу XV Прикінцеві Положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в загальному розмірі - 76949,20 грн (десять місячних пенсій за віком станом на день призначення пенсії), що підтверджується протоколом (а.с.7).

Судом встановлено, що донараховані кошти включено до Реєстру судових рішень, який ведеться органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби , та деяких інших осіб" встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом України про Державний бюджет України.

Здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства (п. 20 та 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині виплати грошових коштів ОСОБА_1 через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не можна вважати невиконанням позивачем судового рішення без поважних причин.

Крім того, на думку суду, накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за невиконання судового рішення за встановлених судом обставин жодним чином не захищає право пенсіонера, однак, без наявності об`єктивних підстав - не може нівелювати Закон України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом України у постановах від 30.06.2015 року у справі № 21-1044а15, від 03.11.2015 року у справі № 21-1044а15№21-5099а15, від 02.02.2016 року у справі № 825/3715/14, а також висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.06.2018 року у справі № 757/29541/14-а.

Вказані висновки Верховного Суду, в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Однак, суд зауважує, що обставини, які повідомило ГУ ПФУ, в своїй сукупності свідчать, що невиплата нарахованої грошової допомоги за рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне через наявну у державі проблему відсутності фінансуванням витрат на виплату цих пенсій.

Зокрема, судам необхідно встановити обставин щодо того, чи відсутнє у позивача відповідне фінансове забезпечення та чи відсутні кошти, виділені бюджетом та спрямовані на виконання рішення суду саме за відповідними напрямками виплат, а також чи вживав він заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення для того, щоб дійти висновку про незаконність накладення штрафу на позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету.

Черговість виконання рішень суду, на виконання яких стягувачу нараховано пенсії, визначається датою їх надходження до боржника (п. 4 Порядку № 649).

Кошти Державного бюджету, що передбачені на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з бюджету Пенсійного фонду України затверджується щорічно Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що в головному управління станом на 15.06.2023 року обліковується більше 14000 судових рішень, що підлягають виплаті за окремою бюджетною програмою.

Тож у контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані визначені кошти без поважних причин.

Аналогічна позиція висловлена постановах Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07.11.2019 року у справі № 420/70/19 та від 15.04.2020 року у справі № 811/1324/18, від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18.

Такої ж думки дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд, зокрема, в постанові від 07.06.2023 року по справі № 120/1604/23.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, у відповідності до статті 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684 грн. необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 70024234 від 20.06.2023 року про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2684 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального упраління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Чернюк Алла Юріївна