Справа № 200/1853/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року Справа№200/1853/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в загальному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вишгородської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Заматова Романа Валерійовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Вишгородської міської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 3 листопада 2022 року № 25/14 про відмову позивачу у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,1 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023 у відповідності до викопіювання з кадастрової карти;

- зобов`язати відповідача на найближчому пленарному засіданні сесії, повторно розглянути клопотання позивача про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,1 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти в порядку і спосіб, передбаченій ст. 118 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1 жовтня 2021 року позивачем було подано до відповідача клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку із чим відповідач повинен був прийняти рішення на сесії міської ради до 1 листопада 2021 року, але не здійснив цього.

Позивач оскаржив до суду таку бездіяльність відповідача і Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі № 320/3243/22 суд визнав допущену Вишгородською міською радою бездіяльність протиправно та зобов`язав відповідача на найближчому пленарному засіданні сесії міської ради розглянути клопотання позивача про дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,10 гектара, яка межує за земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цього клопотання, з урахуванням його правової оцінки, наданої у рішенні.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем 3 вересня 2022 року винесено клопотання позивача на розгляд чергової 25 сесії Вишгородської ради VIII скликання та прийнято рішення № 25/14, згідно якого позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Підставою для відмови визначено пп. 5 п. 1 ч. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набув чинності 7 квітня 2022 року, згідно якого «безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється».

Позивач вважає рішення відповідача протиправним, так як відносини між ним та відповідачем виникли і закінчились 1 листопада 2021 року, тобто, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану».

Посилається на ст. 58 Конституції України, п. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі № 1-7/99, Рішення Конституційного Суду України від 2 липня 2002 року № 13-рп/99, постанову Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17 (а.с. 1-6).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 320/3243/22 Вишгородську міську раду зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,1 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023 на найближчому пленарному засіданні в порядку і спосіб, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цього клопотання.

Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який наразі продовжений до 18 серпня 2023 року.

Згідно п.п. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

На виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року у справі № 320/3243/22 рада повторно розглянула клопотання ОСОБА_1 від 29 вересня 2021 року, враховуючи висновки і рекомендації постійної комісії Вишгородської міської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища відповідно до ст.ст. 12, 116, 118, 121, пп. 5 п. 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26, ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) та прийняла рішення від 3 листопада 2022 року № 25/14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ».

Враховуючи наведене, рішення ради від 3 листопада 2022 року № 25/14 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 » є правомірним, оскільки на момент його прийняття відповідачу було заборонено надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність.

Посилається при цьому на ч. 1 ст. 58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 5 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 2 липня 2002 року № 13-рп/2002, Постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16, від 25 січня 2023 року у справі № 640/17787/20, від 11 червня 2020 року у справі № 826/15114/17.

На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (а.с. 28-30).

Ухвалою суду від 8 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) (а.с. 22-23).

29 травня 2023 року судом отримано від відповідача пояснення по справі та додані до пояснень додаткові докази (а.с. 28-37).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_1 від 13 липня 2007 року, РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дії відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 14 червня 2016 року (а.с. 8).

Відповідач, Вишгородська міська рада, , зареєстроване місцезнаходження: 07301, Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, буд. 1, є органом місцевого самоврядування та належним відповідачем у справі (а.с. 38).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із клопотанням від 29 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,1 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023, у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, до якої додав: копію паспорту, графічне розташування ділянки, копію посвідчення УБД, копію договору на представника, копію свідоцтва адвоката, яке було отримано відповідачем 1 жовтня 2021 року (а.с. 9, 31-32).

У зв`язку із не прийняттям у визначений законом час Вишгородською міською радою відповідного рішення про надання або відмову у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач звернувся до суду (а.с. 39-41).

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі № 320/3243/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105892822) адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправною бездіяльність Вишгородської міської ради, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 29 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,10 гектара, яка межує за земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти; зобов`язано Вишгородську міську раду, на найближчому пленарному засіданні сесії Вишгородської міської ради, розглянути клопотання ОСОБА_1 про дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,10 гектара, яка межує за земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у відповідності до викопіювання з кадастрової карти, в порядку і спосіб, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду цього клопотання, з урахуванням його правової оцінки, наданої у рішенні (а.с. 39-42).

На виконання зазначеного судового рішення 3 листопада 2022 року на засіданні двадцять п`ятої сесії VIII скликання відповідачем було прийнято рішення № 25/14 від 3 листопада 2022 року, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , із посиланням на приписи пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, відповідно до яких під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (а.с. 11, 35).

Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022"Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, затверджених Законами України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 7 лютого 2023 року № 2915-IX (відповідно), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ з 5 год 30 хв 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене, станом на день розгляду даної справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; […].

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України передбачено, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пп. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України однією з підставі набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної і комунальної власності.

Підстави набуття права на землю із земель комунальної власності визначає ст. 116 ЗК України.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній станом на час звернення позивача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентований ст. 118 ЗК України.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 7 лютого 2023 року № 2915-IX (відповідно), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ з 5 год 30 хв 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Згідно ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24 березня 2022 року у зв`язку із введенням в країні воєнного стану Верховна Рада України прийняла Закон України № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 7 квітня 2022 року (далі - Закон № 2145-ІХ).

Зазначеним законом розділ Х «Перехідні положення» ЗК України доповнений пунктами 27 і 28.

Відповідно до пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (в редакції Закону № 2145, діє з 7 квітня 2022 року) під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Враховуючи наведене, суд висновує, що до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом імперативна заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Суд зауважує, що Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2022 року по справі № 320/3243/22 не було встановлено відстрочку його виконання.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що Законом України № 2145-ІХ, яким до ЗК України внесені зміни щодо заборони на період воєнного стану надавати дозволи на розробку проектів землеустрою для наступної безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок із земель державної, комунальної власності, не є нормами, що пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому вони мали застосовуватись відповідачем під час повторного розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд відхиляє доводи позивача із посиланням на постанову Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17 про те, що норми пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України не мали застосовуватись відповідачем у зв`язку із тим, що спірні правовідносини виникли та закінчились 1 листопада 2021 року, отже ці приписи не мали зворотної дії у часі, - враховуючи наступне.

У зазначеній позивачем постанові Верховний Суд вказав:

«…проект землеустрою був розроблений у 2013 році. Чинна на цей час редакція додатку 6 до Порядку № 1051 не включала до переліку обмежень земельних ділянок вказані відповідачем ділянки з кодами 05.06, 10, 10.1-10.7.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 23 листопада 2016 року № 1058 було доповнено додаток 6 до Порядку № 1051 зазначеними вище видами земельних ділянок, щодо яких мають бути встановлені наявність або відсутність обмежень.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності. Тобто, у спірних правовідносинах розроблення проекту землеустрою мало місце у 2013 році, відтак, даний проект має відповідати нормам, чинним станом на цей період.

Оскільки у постанові № 1058 не містяться норми, які вказують на обов`язковість застосування положень цієї постанови до правовідносин, що виникли до внесення відповідних змін, така підстава відмови ГУ Держгеокадастру у Харківській області у затвердженні проекту землеустрою, як невідповідність переліку обмежень земельної ділянки Типовому переліку обмежень, визначеному у додатку 6 до Порядку № 1051 (із внесеними у 2016 році змінами), правильно відхилена апеляційним судом. […]».

Отже, висновок Верховного Суду, наведений у зазначеній постанові, про те, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону узгоджується з принципом правої визначеності, сформульований за інших фактичних обставин, які істотно відрізняються від обставин цієї справи.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 сформував правовий підхід у питанні вибору правового регулювання у випадку його зміни за час розгляду компетентним органом відповідної заяви та зазначив:

«48. Зокрема, у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

49. У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

50. Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

51. Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

52. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

53. Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).».

Вказаний підхід застосовувався також Верховним Судом і під час розгляду земельних спорів, що вбачається з постанов від 25 січня 2023 року по справі № 640/17787/20, від 26 квітня 2023 року по справі № 826/6233/15.

Зокрема, у постанові від 25 січня 2023 року по справі № 640/17787/20 Верховний Суд зазначив таке:

«41. Верховний Суд у складі у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 сформував правовий підхід у питанні вибору правового регулювання у випадку його зміни за час розгляду компетентним органом відповідної заяви.

[…]

55. З огляду на наведене, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у цій справі вважає правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою)».

Суд зауважує, що вказані висновки Верховним Судом сформульовані щодо правовідносин, які виникли та існували ще до введення в країні воєнного стану.

Нормативно-правові приписи, що містяться у пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, є спеціальними нормами в умовах правового режиму воєнного стану, а тому мали пріоритетний характер над загальними нормами земельного законодавства, що регламентують порядок безоплатної приватизації земельних ділянок (ст. 118 ЗК України) та підлягали врахуванню відповідачем при повторному розгляді клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням […].

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд висновує, що відповідачем доведено правомірність рішення від 3 листопада 2022 року № 25/14, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки орієнтованої площею 0,1 гектара для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:124:0023.

Решта доводів та заперечень сторін не спростовують зазначеного висновку суду.

Як наслідок, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

В силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-77, 90, 94, 139, 192-193, 242-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Вишгородської міської ради (, зареєстроване місцезнаходження: Київська область, м. Вишгород, пл. Шевченка, буд. 1) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна