Справа № 240/20499/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

17 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/20499/23

категорія 109040000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Капинос О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Коростенської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення сьомої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 07.07.2011 № 280.

Визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 15.03.2012 № 625.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 га.

Вилучити відомості про земельну ділянку кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 га. з розміщенням земельної ділянки кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 та. в архіві ДЗК.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що є власником земельної ділянки площею 0.0580 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі садового товариства "Садко" м. Коростеня, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04,1998, зареєстрованого в реєстрі за №1928 про що отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ПІ-ЖТ №026132, який зареєстрований 04.07.2002 у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №132. Разом з тим, кадастровий план меж земельної ділянки свідчить про те, що майже вся земельна ділянка (91,4325 %) вибула з її законного володіння та перебуває у фактичному володінні останнього набувача ОСОБА_2 . Вона земельну ділянку не відчужувала, право власності на неї не припинялось, погоджень на вилучення земельної ділянки не надавала. 14.09.2018 рішенням Державного кадастрового реєстратора Тарасенком В.А. №РВ-018 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, оскільки наявний перетин ділянки, яку передбачається зареєструвати в Державному земельному кадастрі з ділянкою :02:021:0412 (площа перетину співпадає на 91,43%) та в електронному документі не коректно зазначено місце розташування земельної ділянки.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2022 у справі №279/5280/18 витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 земельну ділянку. Разом з тим, Коростенська міська рада відмовила у скасуванні рішень, якими було надано дозвіл та погоджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян КСП Садко" . Зазначає, що вказані рішення позбавляють її можливості затвердити технічну документацію, отримати кадастровий номер та внести відомості про сформовану земельну ділянку до ДЗК.

Всі її звернення до органів реєстрації та територіальних органів Держгеокадастру залишені без задоволення, в зв`язку із тим, що державна реєстрація та відомості про земельну ділянку :02:021:0412, що належить ОСОБА_2 на даний час містяться в ДЗК. Наявність державної реєстрації та відомостей в ДЗК про сформовану земельну ділянку :02:021:0412 перебувають у прямому наслідковому зв`язку з неможливістю нею внести відомості та провести державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання юрисдикційності цього спору, суддя зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд зауважує, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, у частині першій якої зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу-місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Аналіз змісту статті 19 КАС України та вищезазначеих статей ЦПК України дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування юрисдикції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень); визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав особи.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позивач оскаржує рішення сьомої сесії VІ скликання від 07.07.2011, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 0, 0600 га на території обслуговуючого кооперативу садового товариства "Садко" міста Коростеня для ведення садівництва; рішення тринадцятої сесії VІ скликання від 15.03.2012 №625, яким погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян, що були раніше надані в межах міста та передано безкоштовно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення садівництва на території обслуговуючого кооперативу садового товариства "Садко". Площею 0, 1000 га.

Також, просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 га.

Вилучити відомості про земельну ділянку кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 га. з розміщенням земельної ділянки кадастровий номер :02:021:0412 площею 0,1 та. в архіві ДЗК.

З позовної заяви слідує, що позивач є власником земельної ділянки площею 0.0580 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі садового товариства "Садко" м.Коростеня, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.04,1998, зареєстрованого в реєстрі за №1928 про що отримала державний акт на право приватної власності на землю серії ПІ-ЖТ №026132.

09.07.2018 позивач замовила та виготовила технічну документацію на земельну ділянку площею 0, 0580 га, що знаходиться в садовому товаристві "Садко" міста Коростеня Житомирської області.

Рішенням №РВ-018 від 14.09.2018 року Державний кадастровий реєстратор ОСОБА_4 відмовив у внесенні відомостей ( змін до них) до Державного земельного кадастру оскільки наявний перетин ділянки, яку передбачається зареєструвати в Державному земельному кадастрі з ділянкою :02:021:0412 (площа перетину співпадає на 91,43%). В електронному документі не коректно зазначено місце розташування земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:021:0412 за адресою: Житомирська область, м.Коростень, "Садко" садове товариство обслуговуючий кооператив, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ..

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає про те, що наявність державної реєстрації та відомостей в ДЗК про сформовану земельну ділянку :02:021:0412 перебувають у прямому наслідковому зв`язку з неможливістю нею внести відомості та провести державну реєстрацію належної їй на праві власності земельної ділянки.

Частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з частиною 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Отже, скасування державної реєстрації земельної ділянки має наслідком одночасне припинення таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.

З даного приводу суддя зазначає, що рішенням Коростенського міськрайонного суду від 18.11.2022 у справі №279/5280/18 ухвалено витребувати з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 0530 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі садового товариства "Садко" м.Коростеня у складі земельної ділянки за кадастровим номером :02:021:0412.

Вказаним рішенням не зобов"язано скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:021:0412 з одночасним припиненням речових прав на зазначену земельну ділянку.

Суддя звертає увагу на ту обставину, що хоча рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області області витребувано з чужого незаконного володіння від добросовісного набувача ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0, 0530 га, яка розташована в обслуговуючому кооперативі садового товариства "Садко" м.Коростеня у складі земельної ділянки за кадастровим номером :02:021:0412, проте не скасовано державну реєстрацію та не припинено речових прав не вказану земельну ділянку, з огляду на що така земельна ділянка, в межах якої знаходить земельна ділянка позивача, продовжує належати на праві власності ОСОБА_2 ..

Відтак, звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом обумовлено приватноправовим інтересом, оскільки в публічній карті України та у відомостях про земельну ділянку числиться земельна ділянка з кадастровим номером :02:021:0412 яка належить третій особі, що свідчить про наявність приватно-правового спору між третьою особою та позивачем, а тому на захист свого права позивач повинен звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Позивач в своєму позові просить скасувати, в тому числі рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, яка перешкоджає їй отримати у власність відповідну земельну ділянку через реалізацію права як землекористувача третьою особою.

Разом з тим, обраний позивачкою спосіб захисту не усуває спору про визнання за нею права власності на земельну ділянку, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При цьому вирішення питання скасування державної реєстрації земельної ділянки поглинається спором про речове приватне право (право власності на земельну ділянку), яке могло належати позивачці. Та обставина, що позивач вважає винним у порушенні прав відповідачів, як суб"єктів владних повноважень, не змінює приватноправового характеру спору.

Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим, а пов`язаний з правом цивільним на земельну ділянку і з урахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, що виключає вирішення спору за правилами адміністративного судочинства.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур). В Україні систему судів утворено згідно з положеннями статей 6, 124, 125 Конституції України із застосуванням принципу спеціалізації з метою забезпечення найбільш ефективних механізмів захисту прав і свобод людини у відповідних правовідносинах. Розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч.5, 6 ст.170 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На виконання вищенаведеної вимоги, суддя зазначає, що даний спір належить вирішувати у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Коростенської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, скасування державної реєстрації земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В. Капинос