Справа № 120/13997/21-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13997/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Л.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

18 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту протоколу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просили:

-визнати протиправним та скасувати пункт 1 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.06.2021 №87;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку зі смертю батька майора ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подали апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Тобто допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті, не визначається ні Законом № 2011-ХІІ, ні Порядком №975, як підстава для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дочками померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 під час проходження військової служби військовослужбовця майора ОСОБА_4

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Вінницького ОТЦК та СП із заявами про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .

Вказані заяви передані до Міністерства оборони України для прийняття рішення.

Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що оформлене протоколом №87 від 03.06.2021 року, відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги донькам померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_4 ( Вінницький ОТЦКСП ).

Вказане рішення прийняте з посиланням на статтю 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до якої призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

При цьому вказано, що причиною смерті ОСОБА_4 є набряк головного мозку, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, про що зазначено в лікарському свідоцтві про смерть від 31.12.2019 року №632.

Вважаючи таку відмову відповідача в призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, позивачі звернулися в суд із даним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача, які полягали у відмові в призначенні позивачам одноразової грошової допомоги, як дітям померлого військовослужбовця, є правомірними, оскільки дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які померли під час проходження військової служби, якщо смерть військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, а тому оскаржуване рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає проходження військової служби.

За приписами ч.4 ст.24 цього Закону військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року за №2011-XII передбачає, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ закріплено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За змістом ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

П.1 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У ч.9 ст.16-3 Закону №2011-XII зазначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року за №975 Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975) та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2021 року №530.

В силу пп.1 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пп.1 п.4 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

П.5 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до СК України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Згідно п.4.5. Наказу Міністерства оборони України №530 за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, відповідно до Порядку № 975.

Абз.6 п.4.6. Наказу Міністерства оборони України №530 врегульовано, що документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами (ТЦКСП).

Із абз.1 п.13 Порядку №975 слідує, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Відповідно до абз.2 п.13 Порядку №975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є дітьми померлого майора ОСОБА_4 .

Померлий - ОСОБА_4 виконував обов`язки військової служби на території військової частини НОМЕР_1

Згідно протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30.07.2020 №460, захворювання та причина смерті, так, пов`язане з проходженням військової служби.

При цьому, в протоколі зазначено, що причиною смерті ОСОБА_4 послужили набряк головного мозку, психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №632 від 31.12.2019 року ОСОБА_4 причина смерті: " Набряк головного мозку. Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю", дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, згідно висновку судово-медичного експерта Бюро судово-медичної експертизи Головного управління охорони здоров`я Волинської облдержадміністрації № 589, причиною смерті ОСОБА_4 є виражений набряк головного мозку як наслідок синдрому відміни після тривалого вживання спиртних напоїв.

Колегією суддів, окрім іншого досліджено наказ командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком № НОМЕР_2 від 07.04.2020 із змісту якого слідує, що близько 17:00 год. 27 грудня 2019 року командиром 3 механізованого батальйону майором ОСОБА_5 у розташуванні ввіреного підрозділу був виявлений заступник командира 3 механізованого батальйону з тилу майор ОСОБА_4 у візуальному стані алкогольного сп`яніння. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2019 року №283 ОСОБА_4 був прийнятий та перебував на стаціонарному лікуванні у Волинському наркологічному диспансеру міста Луцьк з попереднім діагнозом :" Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності активний, стан відміни, некомпенсований цукровий діабет тип 1 ". Перебуваючи на лікуванні у вказаному лікувальному закладі ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:15 год. ОСОБА_4 помер. Смерть настала внаслідок захворювання. Також зазначено, що смерть настала при проходженні військової служби у Збройних Силах України, проте безпосередньо не пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби.

Так, ст.16-4 Закону №2011 унормовано, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення містить і пункт 19 Порядку №975.

Таким чином, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, або ж дій у стані алкогольного сп`яніння.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачам відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ст.16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у протоколі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №87 від 03.06.2021,

Проте, позивачі не погоджуються з таким висновком відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не вчинялося ніяких дій, а також останнього не було притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від сімдесяти до ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до п`яти діб.

Згідно з п.9 ч.1 ст.247 КУпАП у разі смерті особи провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про те, що в діях померлого ОСОБА_4 наявні ознаки вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 КУпАП. Однак, зважаючи на смерть останнього, провадження у справі про адмністративне правопорушення не відкривалося.

При цьому, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення щодо померлої особи не свідчить, що таке правопорушення не вчинялося.

За змістом ч.2 ст.3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача, які полягали у відмові в призначенні позивачам одноразової грошової допомоги, як дітям померлого військовослужбовця, є правомірними, оскільки дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які померли під час проходження військової служби, якщо смерть військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, а тому оскаржуване рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Крім того, позовні вимоги щодо призначення одноразової грошової допомоги є похідними, тому у задоволенні таких необхідно відмовити.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242,243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.