Справа № 2а-5843/11/1070
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м.Київ № 2а-5843/11/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Білоцерківської державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, за участю Прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду знаходилась справа за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби, за участю Прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2011 № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2012 у справі № 2а-5843/11/1070 адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 у справі апеляційну скаргу Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2012 у справі № 2а-5843/11/1070 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 касаційну скаргу Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби задоволено частково, скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2013 та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 позов задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 у справі апеляційну скаргу Білоцерківської державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2016 у справі № 2а-5843/11/1070 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2020 постанову від 27.07.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 2а-5843/11/1070 була передана на розгляд судді Головенко О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом на підставі акта перевірки, яким встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у попередніх податкових періодах у складі ціни придбаного товару у контрагентів ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт". За твердженням посадових осіб податкового органу укладені між позивачем та цими контрагентами правочини є нікчемними.

Зазначив, що висновки податкового про нікчемність укладених між позивачем і ТОВ "Продсоюз -7", ТОВ "ТФ "Діаніт" правочинів є безпідставними, оскільки угоди виконані реально, товар переданий постачальниками і оплачений позивачем, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. На час укладення угод з позивачем вказані контрагенти були зареєстровані суб`єктами господарської діяльності у встановленому законодавством порядку та перебували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і мали статус платників податку на додану вартість.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що відповідачем неправомірно прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Відповідач позову не визнав, проти позову заперечував та зазначив, що оскаржуване рішення прийнято податковим органом з урахуванням вимог чинного податкового законодавства. Представник відповідача зазначив, що позивач не має права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість сплаченого у складі ціни придбаного товару у ТОВ "Продсоюз - 7", ТОВ "ТФ "Діаніт", оскільки відсутні докази, які б підтверджували реальність придбання товару за укладеними договорами. Крім того, у контрагентів позивача відсутні трудові ресурси і необхідні основні фонди. Також, представники відповідача зазначили, що під час перевірки позивача було використано матеріали перевірок ТОВ "Продсоюз - 7", ТОВ "ТФ "Діаніт", здійснених Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі міста Запоріжжя та Державною податковою інспекцією у місті Херсоні, за результатами яких не встановлено факту передачі товару позивача даними підприємствами.

Прокурор Київської області в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову.

23.10.2020 було закрито підготовче провадження у справі та за заявами учасників справи продовжено розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Частиною 3 ст. 14 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, (зареєстрований Рокитнянською районною державною адміністрацією Київської області від 18.05.2007, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), відповідно до довідки про №25 від 29.05.2007 перебуває на обліку в Рокитнянській міжрайонній державній податковій інспекції в Київській області як платник податків та відповідно до свідоцтва 100068980 від 04.10.2007 про реєстрацію платника податку на додану вартість позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: вирощування зернових та технічних культур, надання послуг у рослинництві, облаштування ландшафту, оброблення неметалевих відходів та брухту, монтаж та встановлення збірних конструкцій, посередництво в торгівлі автомобільними деталями та приладдям, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, оптова торгівля хімічними продуктами, оптова торгівля відходами та брухтом, інші види оптової торгівлі, діяльність автомобільного вантажного транспорту, організація перевезення вантажів, організація будівництва об`єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду, діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, надання інших комерційних послуг.

У позивача наявна ліцензія № 507107 від 01.02.2011, яка видана Міністерством охорони навколишнього природного середовища України на здійснення господарської діяльності: збирання, заготівля окремих видів відходів як вторинної сировини на необмежений строк.

На підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 пп.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до наказу Рокитнянської МДПІ від 06.10.2011 №196, посадовими особами Рокитнянської МДПІ у Київській області ДПС проведена документальна позапланова перевірка достовірності визначення показників декларації з податку на додану вартість за червень, липень 2011 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період 01.06.2011 по 31.07.2011, за результатами якої складено акт №10/1701/ від 01.11.2011.

Перевіркою встановлено, у період, що переверіється позивач укладав правочини з ТОВ "Продсоюз -7" і ТОВ "ТФ "Діаніт" предметом яких була поставка вторсировини.

У зв`язку з цим, позивачем включено до складу податкового кредиту за операціями з придбання у ТОВ "Продсоюз-7" продукції за червень 2011 року суму податку на додану вартість 2100407,20 грн. та за липень 2011 року - суму податку на додану вартість 1852654,20 грн.; за операціями з придбання у ТОВ "ТФ "Діаніт" продукції за липень 2011 року - суму податку на додану вартість 538 134,67 грн.

Як вбачаться з акта перевірки, під час її проведення Рокитнянською МДПІ в Київській області ДПС використано матеріали перевірки ТОВ "Продсоюз -7", проведеної Державною податковою інспекцією у Хортицькому районі міста Запоріжжя.

Відповідно до акта документальної невиїзної перевірки ТОВ "Продсоюз -7" від 17.10.2011 № 825/2310/6, складеного Державною податковою інспекцію у Хортицькому районі міста Запоріжжя, вбачається, що податковий орган дійшов висновку про нікчемність укладених ТОВ "Продсоюз-7" правочинів як з постачальниками, так із покупцями товару, внаслідок чого операції з ФОП ОСОБА_1 є нікчемними. Також встановлено, що у ТОВ "Продсоюз-7" відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій.

Крім того, ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя отримано лист від ДПА у Запорізькій області від 12.10.2011 № 10285/7/26-31, в якому повідомляється, що 26.10.2011 до УПМ ДПА у Запорізькій області надійшло звернення від ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), в якому той повідомив, що не мав і не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Продсоюз-7".

Співробітниками УПМ ДПА у Запорізькій області встановлено, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою, ОСОБА_2 за даною адресою не мешкає. Від ВПМ ОДПІ у м. Бердянськ отримано скановану копію акту перевірки місцезнаходження ТОВ "Продсоюз-7", в якому зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 знаходиться одноповерховий будинок, вікна і двері якого - зачинені, ознак знаходження офісу підприємства - немає, будинок знаходиться у занедбаному стані, територія, що прилягає до будинку - забруднена.

Відносно ТОВ "Діаніт", відповідачем досліджено дані акта перевірки ТОВ "ТФ "Діаніт" № 9848/7/23-204 від 06.10.2011, складеного Державною податковою інспекцію у місті Херсоні, відповідно до якого, перевіркою встановлено, що у підприємства відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності. За результатами перевірки Державна податкова інспекція у місті Херсоні дійшла висновку про те, що укладені ТОВ "ТФ "Діаніт" правочини порушують публічний порядок і є нікчемними.

За наслідками розгляду матеріалів перевірок Державної податкової інспекції у Хортицькому районі міста Запоріжжя і Державної податкової інспекції у місті Херсоні, відповідач дійшов висновку про нікчемність укладених між позивачам та ТОВ "Продсоюз -7" і ТОВ "ТФ "Діаніт" правочинів і встановив порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за червень, липень 2011 року на 4 491 196,07 грн.

На підставі акта перевірки Рокитнянською МДПІ в Київській області ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.11.2011, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 5 088 894,29 грн, в тому числі 4 491 196,07 грн за основним платежем та 597 698,22 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись за вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з вказаним позов до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з такого.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків (п.п. 9.1.3 п. 9.1 ст. 9 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.8 п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Під витратами, відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк); п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України (п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2. п. 75. 1 ст. 75 ПК Украйни визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

придбання або виготовлення товарів та послуг;

придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Також п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст. 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 ст. 197 цього Кодексу);

в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Крім того, п. 200.4 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.1 ст. 200 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

порядковий номер податкової накладної; дата складання податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; індивідуальний податковий номер.

Також п. 201.4 ст. 200 ПК України визначено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до ст. 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Відповідно до п 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума:

враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно п. 200-1.3 ст 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Зокрема п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному ст. 50 цього Кодексу.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених п. 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст. 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені п. 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст. 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених п. 102.3 ст. 102 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продсоюз-7", в особі генерального директора ОСОБА_2, якій діє на підставі статуту про державну реєстрацію, та ФОП ОСОБА_1 , в особі директора ОСОБА_1 укладено договір поставки товару № 359, а саме товару - макулатури марки МС.

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями, позивач надав податкові накладні виписані ТОВ "Продсоюз-7", а саме: №55 від 02.06.2011 всього на суму 526 800,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 87 800,00 грн); № 56 від 03.06.2011 всього на суму 598 800,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 99 800,00 грн); № 57 від 06.06.2011 всього на суму 576 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 96 000,00 грн); № 58 від 07.06.2011 всього на суму 558 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 93 000,00 грн); № 59 від 08.06.2011 всього на суму 540 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 60 від 09.06.2011 всього на суму 540 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 61 від 10.06.2011 всього на суму 504 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 84 000,00 грн); № 62 від 10.06.2011 всього на суму 552 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 92 000,00 грн); № 63 від 13.06.2011 всього на суму 480 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 80 000,00 грн); № 64 від 13.06.2011 всього на суму 547 200,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 91 200,00 грн); № 65 від 14.06.2011 всього на суму 534 000,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 89 000,00 грн); № 66 від 15.06.2011 всього на суму 478 800,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 79 800,00 грн); № 67 від 15.06.2011 всього на суму 549 600,00 грн. (в т. ч. ПДВ 20% 91 600,00 грн); № 68 від 16.06.2011 всього на суму 550 800,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 91 800,00 грн); № 69 від 17.06.2011 всього на суму 406 800,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 67 800,00 грн); № 70 від 17.06.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 71 від 20.06.2011 всього на суму 480 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 80 000,00 грн); № 18 від 21.06.2011 всього на суму 547 200 грн (в т. ч. ПДВ 20% 91 200 грн); № 73 від 22.06.2011 від 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 74 від 22.06.2011 всього на суму 526 800,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 87 800,00 грн); № 75 від 23.06.2011 всього на суму 528 000 грн (в т. ч. ПДВ 20% 88 000,00 грн); № 76 від 24.06.2011 всього на суму 406 200,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 67 700,00 грн); № 77 від 27.06.2011 всього на суму 407 478,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 67 913,00 грн); № 78 від 28.06.2011 всього на суму 551 520,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 91 920,00 грн); № 79 від 29.06.2011 всього на суму 132 445,20 грн (в т. ч. ПДВ 20% 22 074,00 грн); № 21 від 04.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 22 від 04.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 23 від 05.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 24 від 06.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 25 від 07.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 26 від 08.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 27 від 11.07.2011 всього на суму 504 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 84 000,00 грн); № 28 від 12.07.2011 всього на суму 480 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 80 000,00 грн); № 29 від 13.07.2011 всього на суму 492 960,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 82 160,00 грн); № 30 від 14.07.2011 всього на суму 517 080,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 86 180,00 грн); № 31 від 15.07.2011 всього на суму 540 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 90 000,00 грн); № 32 від 15.07.2011 всього на суму 420 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 70 000,00 грн); № 33 від 19.07.2011 всього на суму 420 840,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 70 140,00 грн); № 34 від 20.07.2011 всього на суму 408 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 68 000,00 грн); № 35 від 20.07.2011 всього на суму 492 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 82 000,00 грн); № 36 від 21.07.2011 всього на суму 492 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 82 000,00 грн); № 37 від 22.07.2011 всього на суму 516 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 86 000,00 грн); № 38 від 25.07.2011 всього на суму 516 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 86 000,00 грн); № 39 від 25.07.2011 всього на суму 504 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 84 000,00 грн); № 40 від 26.07.2011 всього на суму 504 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 84 000,00 грн); № 41 від 27.07.2011 всього на суму 516 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 86 000,00 грн); № 42 від 28.07.2011 всього на суму 516 000,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 86 000,00 грн); № 43 від 29.07.2011 всього на суму 37 044,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 6 174,00 грн).

В матеріалах справи містяться рахунки на оплату поставки товару ФОП ОСОБА_1 , видані ТОВ "Продсоюз-7": № 55 від 02.06.2011; № 56 від 03.06.2011; № 57 від 06.06.2011; № 58 від 07.06.2011; № 59 від 08.06.2011; № 60 від 09.06.2011; № 61 від 10.06.2011; № 62 від 10.06.2011; № 63 від 13.06.2011; № 64 від 13.06.2011; № 65 від 14.06.2011; № 66 від 15.06.2011; № 67 від 15.06.2011; № 68 від 16.06.2011; № 69 від 17.06.2011; № 70 від 17.06.2011; № 71 від 20.06.2011; № 72 від 21.06.2011; № 73 від 22.06.2011; № 74 від 22.06.2011; № 75 від 23.06.2011; № 76 від 24.06.2011; № 77 від 27.06.2011; № 78 від 28.06.2011; № 79 від 29.06.2011; № 21 від 04.07.2011; № 22 від 04.07.2011; № 23 від 05.07.2011; № 24 від 06.07.2011; № 25 від 07.07.2011; № 26 від 08.07.2011; № 27 від 11.07.2011; № 28 від 12.07.2011; № 29 від 13.07.2011; № 30 від 14.07.2011; № 31 від 15.07.2011; № 32 від 15.07.2011; № 33 від 19.07.2011; № 34 від 20.07.2011; № 35 від 20.07.2011; № 36 від 21.07.2011; № 37 від 22.07.2011; № 38 від 25.07.2011; № 39 від 25.07.2011; № 40 від 26.07.2011; № 41 від 27.07.2011; № 42 від 28.07.2011; № 43 від 29.07.2011.

А також, видаткові накладні на поставку вторсировини за вищезазначеним договором № 359: № 55 від 02.06.2011; № 56 від 03.06.2011; № 57 від 06.06.2011; № 58 від 07.06.2011; № 59 від 08.06.2011; № 60 від 09.06.2011; № 61 від 10.06.2011; № 62 від 10.06.2011; № 63 від 13.06.2011; № 64 від 13.06.2011; № 65 від 14.06.2011; № 66 від 15.06.2011; № 67 від 15.06.2011; № 68 від 16.06.2011; № 69 від 17.06.2011; № 70 від 17.06.2011; № 71 від 20.06.2011; № 72 від 21.06.2011; № 73 від 22.06.2011; № 74 від 22.06.2011; № 75 від 23.06.2011; № 76 від 24.06.2011; № 77 від 27.06.2011; № 78 від 28.06.2011; № 79 від 29.06.2011; № 21 від 04.07.2011; № 22 від 04.07.2011; № 23 від 05.07.2011; № 24 від 06.07.2011; № 25 від 07.07.2011; № 26 від 08.07.2011; № 27 від 11.07.2011; № 28 від 12.07.2011; № 29 від 13.07.2011; № 30 від 14.07.2011; № 31 від 15.07.2011; № 32 від 15.07.2011; № 33 від 19.07.2011; № 34 від 20.07.2011; № 35 від 20.07.2011; № 36 від 21.07.2011; № 37 від 22.07.2011; № 38 від 25.07.2011; № 39 від 25.07.2011; № 40 від 26.07.2011; № 41 від 27.07.2011; № 42 від 28.07.2011; № 43 від 29.07.2011.

28.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТФ "Діаніт" , в особі генерального директора ОСОБА_3, якій діє на підставі Статуту про державну реєстрацію, та ФОП ОСОБА_1 , в особі директора ОСОБА_1 укладено договір поставки товару № 305, а саме товару - макулатуру марки МС.

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товару податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями, позивачем надані виписані ТОВ "ТФ "Діаніт" податкові накладні, а саме: № 308 від 07.07.2011 всього на суму 277 200,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 46 200,00 грн); № 316 від 07.07.2011 всього на суму 277 200,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 46 200,00 грн); № 309 від 08.07.2011 всього на суму 267 600,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 44 600,00 грн); № 310 від 11.07.2011 всього на суму 279 600,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 46 600,00 грн.); № 311 від 12.07.2011 всього на суму 265 560,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 44 260,00 грн.); № 312 від 15.07.2011 всього на суму 245 880,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 40 980,00 грн); № 313 від 19.07.2011 всього на суму 267 720,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 44 620,00 грн); № 314 від 21.07.2011 всього на суму 274 920,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 45 820,00 грн); № 315 від 22.07.2011 всього на суму 277 320,80 грн (в т. ч. ПДВ 20% 46 220,13 грн); № 317 від 25.07.2011 всього на суму 275 520,80 грн (в т. ч. ПДВ 20% 45 920,13 грн); № 318 від 27.07.2011 всього на суму 241 320,40 грн (в т. ч. ПДВ 20% 40 220,07 грн); № 319 від 28.07.2011 всього на суму 275 232,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 45 872,00 грн); № 320 від 29.07.2011 всього на суму 280 934,00 грн (в т. ч. ПДВ 20% 46 822,33 грн).

В матеріалах справи містяться рахунки-фактури на оплату поставки товару ФОП ОСОБА_1 , видані ТОВ "ТФ "Діаніт": № СФ-0372 від 29.07.2011; № СФ-0371 від 28.07.2011; № СФ-0370 від 27.07.2011; № СФ-0369 від 25.07.2011; № СФ-0367 від 22.07.2011; № СФ-0366 від 21.07.2011; № СФ-0365 від 19.07.2011; № СФ-0364 від 15.07.2011; № СФ-0363 від 12.07.2011; № СФ-0360 від 07.07.2011; № СФ-0368 від 07.07.2011; №СФ-0361 від 08.07.2011.

А також, видаткові накладні на поставку вторсировини за вищезазначеним договором № 305: № РН-0000596 від 29.07.2011; № РН-0000595 від 28.07.2011; № РН-0000594 від 27.07.2011; № РН-0000593 від 25.07.2011; № РН-0000591 від 22.07.2011, № РН-0000590 від 21.07.2011; № РН-0000589 від 19.07.2011; № РН-0000588 від 15.07.2011; № РН-0000587 від 12.07.2011; № РН-0000586 від 11.07.2011; № РН-0000585 від 08.07.2011; № РН-0000584 від 07.07.2011; №РН-0000592 від 07.07.2011.

Щодо реалізації позивачем товарів придбаних у контрагентів ТОВ "ТФ "Діаніт" та ТОВ "Продсоюз-7" за вищезазначеними договорами суд зазначає наступне.

01.09.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Папір-Мал", в особі директора ОСОБА_4, якій діє на підставі статуту і є платником податку на прибуток на загальних підставах (Покупець), з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_1 , в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі свідоцтва і є платником податку на прибуток на загальних підставах (Продавець), укладено договір купівлі - продажу макулатури № 12, предметом якого є поставка сировини і макулатури.

Позивачем надана специфікація № 1 від 01.09.2009 до договору купівлі - продажу № 12 від 01.09.2009 та накладні на продаж товару, а саме: № МАЛ87 від 31.05.2011; № МАЛ86 від 30.05.2011; № МАЛ84 від 27.05.2011; № МАЛ83 від 26.05.2011; № МАЛ82 від 25.05.2011; № МАЛ81 від 24.05.2011; № МАЛ80 від 23.05.2011; № МАЛ79 від 21.05.2011; № МАЛ78 від 20.05.2011; № МАЛ77 від 17.05.2011; № МАЛ76 від 11.05.2011; № МАЛ74 від 04.05.2011; № МАЛ75 від 10.05.2011; № МАЛ73 від 03.05.2011; № МАЛ100 від 04.07.2011; № МАЛ101 від 05.07.2011; № МАЛ102 від 06.07.2011; № МАЛ103 від 07.07.2011; № МАЛ105 від 11.07.2011; № МАЛ104 від 09.07.2011; № МАЛ106 від 12.07.2011; № МАЛ107 від 16.07.2011; № МАЛ108 від 18.07.2011; № МАЛ109 від 19.07.2011; № МАЛ110 від 20.07.2011; № МАЛ111 від 20.07.2011; № МАЛ112 від 21.07.2011; № МАЛ113 від 22.07.2011; № МАЛ114 від 23.07.2011; № МАЛ115 від 25.07.2011; № МАЛ116 від 26.07.2011; № МАЛ117 від 27.07.2011; № МАЛ119 від 28.07.2011; № МАЛ118 від 28.07.2011; № МАЛ120 від 29.07.2011; № МАЛ121 від 30.07.2011; № МАЛ122 від 31.07.2011; № МАЛ96 від 21.06.2011; № МАЛ94 від 18.06.2011; № МАЛ89 від 02.06.2011; № МАЛ93 від 16.06.2011; № МАЛ88 від 01.06.2011; № МАЛ90 від 06.06.2011; № МАЛ91 від 07.06.2011; № МАЛ92 від 14.06.2011; № МАЛ95 від 20.06.2011; № МАЛ97 від 22.06.2011; № МАЛ98 від 24.06.2011; № МАЛ99 від 30.06.2011.

01.04.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Жидачівський целюлозно - паперовий комбінат", в особі в.о. голови правління ОСОБА_5, якій діє на підставі статуту товариста і є платником податку на прибуток на загальних підставах (Покупець), з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_1 , в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі свідоцтва і є платником податку на прибуток на загальних підставах (Продавець), укладено договір поставки товару № 1044, а саме вторинних сировинних ресурсів - макулатури.

В матеріалах справі міститься специфікація № 1, 5, 6, 7 до договору 1044 від 01.05.2011, акти приймання макулатуру по кількості і якості № 1716 від 26.06.2011, № 1739 від 29.06.2011, № 1788 від 01.07.2011 та накладні, що підтверджують його виконання: № ЦБК138/1 від 01.06.2011; № ЦБК138 від 01.06.2011; № ЦБК139 від 02.06.2011; № ЦБК140 від 03.06.2011; № ЦБК141 від 04.06.2011; № ЦБК142 від 06.06.2011; № ЦБК143 від 07.06.2011; № ЦБК144 від 07.06.2011; № ЦБК145 від 01.06.2011; № ЦБК146 від 09.06.2011; № ЦБК148 від 11.06.2011; № ЦБК149 від 12.06.2011; № ЦБК150 від 14.06.2011; № ЦБК151 від 14.06.2011; № ЦБК152 від 15.06.2011; № ЦБК153 від 16.06.2011; № ЦБК154 від 16.06.2011; № ЦБК82 від 17.06.2011; № ЦБК81 від 15.06.2011; № ЦБК80 від 11.06.2011; № ЦБК79 від 10.06.2011; № ЦБК78 від 09.06.2011; № ЦБК77 від 07.06.2011; № ЦБК76 від 03.06.2011; № ЦБК75 від 01.06.2011; № ЦБК13 від 27.01.2011.

03.01.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький картонно-руберойдовий комбінат", в особі фінансового директора ОСОБА_6, що діє на довіреності №115/03 від 17.03.2010 (Покупець), з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_1 в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію №641401 від 18.05.2007 (Продавець), укладено договір куплі-продажу №01-М, предметом якого є посавтка мукулатури марки МС-5Б.

15.03.2010 між вищезазначеними сторонами укладений укладено договір куплі -продажу №15/03/10, предметом якого є також посавтка мукулатури марки МС-5Б.

Позивачем надана специфікація № 1 від 15.03.2010 до договору купівлі - продажу № 15/03/10 від 15.03.2011, специфікація № 1 від 03.01.2011 до договору купівлі - продажу № 01-М від 03.01.2011 та накладні на поставку товару, а саме: № КРК8 від 04.07.2011, № КРК7 від 02.07.2011, № КРК6 від 01.07.2011, № КРК5 від 29.06.2011, № КРК4 від 25.06.2011, № КРК3 від 24.06.2011, № КРК2 від 23.06.2011; № КРК1 від 22.06.2011.

Позивачем на підтвердження передачі товару - макулатури, за господарськими операціями між позивачем та ТОВ "Луцький картонно-руберойдовий комбінат", ТОВ "Жидачівський целюлозно - паперовий комбінат", ТОВ "Папір-Мал" надані товарно-транспортні накладні: № 470932 від 23.07.2011; № 002411 від 22.07.2011; № 002410 від 21.07.2011; № 002409 від 21.07.2011; № 002413 від 26.06.2011; № 001151 від 16.06.2011; № 315199 від 16.06.2011; від 14.06.2011; від 14.06.2011; № 315196 від 10.06.2011; № 315197 від 10.06.2011; № 315194 від 09.06.2011; № 315195 від 09.06.2011; № 315193 від 09.06.2011; № 315192 від 08.06.2011; № 315192 від 06.06.2011; № 315091 від 02.06.2011; № 315191 від 02.06.2011; № 315189 від 31.05.2011; № 315188 від 31.05.2011; № 322742 від 15.06.2011; № 322744 від 16.06.2011; № 322745 від 16.06.2011; № 322743 від 15.06.2011; № 322741 від 15.06.2011; № 322736 від 14.06.2011; № 322738 від 15.06.2011; № 322740 від 15.06.2011; № 322739 від 15.06.2011; № 322732 від 14.06.2011; № 322737 від 15.06.2011; від 14.06.2011; № 322730 від 11.06.2011; № 322731 від 14.06.2011; № 322733 від 14.06.2011; № 322734 від 14.06.2011; № 315232 від 11.06.2011; від 10.06.2011; від 11.06.2011; № 322727 від 09.06.2011; № 322728 від 09.06.2011; № 322726 від 09.06.2011; № 315063 від 08.06.2011; від 08.06.2011; № 315231 від 07.06.2011; № 322724 від 07.06.2011; № 322723 від 07.06.2011; від 07.06.2011; № 322721 від 06.06.2011; від 06.06.2011; від 06.06.2011; № 322720 від 06.06.2011; № 322718 від 03.06.2011; № 315230 від 04.06.2011; № 315063 від 03.06.2011; від 03.06.2011; № 322719 від 03.06.2011; № 322717 від 03.06.2011; № 315063 від 03.06.2011; від 03.06.2011; № 315229 від 01.06.2016; від 01.06.2011; № 322711 від 27.05.2011; № 322714 від 30.05.2011; № 470917 від 27.07.2011; № 470925 від 29.07.2011; № 470924 від 29.07.2011; № 470923 від 28.07.2011; № 470919 від 27.07.2011; № 470920 від 27.07.2011; № 470921 від 27.07.2011; № 470910 від 26.07.2011; № 470907 від 26.07.2011; № 470918 від 27.07.2011; № 470905 від 25.07.2011; № 470904 від 25.07.2011; № 470909 від 26.07.2011; № 470911 від 26.07.2011; № 470912 від 26.07.2011; № 470914 від 26.07.2016; № 470913 від 26.07.2011; № 470906 від 25.07.2011; № 470916 від 27.07.2011; № 470908 від 27.07.2011; № 470886 від 21.07.2011; № 470896 від 21.07.2011; № 470894 від 21.07.2011; № 470897 від 23.07.2011; № 470893 від 23.07.2011; від 23.07.2011; від 22.07.2011; № 470891 від 22.07.2011; № 470895 від 22.07.2011; № 470903 від 22.07.2011; № 470892 від 22.07.2011; № 470890 від 21.07.2011; № 470888 від 21.07.2011; № 470901 від 21.07.2011; № 470899 від 22.07.2011; № 470887 від 21.07.2011; № 470902 від 21.07.2011; № 470882 від 20.07.2011; № 470889 від 21.07.2011; № 470872 від 19.07.2011; № 470868 від 19.07.2011; № 470886 від 20.07.2011; № 470879 від 20.07.2011; № 470883 від 20.07.2011; № 470881 від 20.07.2011; № 470885 від 20.07.2011; № 470880 від 20.07.2011; № 470871 від 19.07.2011; № 470866 від 19.07.2011; № 470869 від 19.07.2011; № 470870 від 19.07.2011; № 470874 від 19.07.2011; № 470865 від 18.07.2011; від 19.07.2011; № 470867 від 19.07.2011; № 470878 від 19.07.2011; № 470873 від 19.07.2011; від 18.07.2011; від 18.07.2011; від 18.07.2011; № 470862 від 16.07.2011; № 322644 від 14.07.2011; № 470859 від 18.07.2011; № 470858 від 15.07.2011; № 470856 від 15.07.2011; № 470853 від 15.07.2011; № 470857 від 15.07.2011; № 322646 від 15.07.2011; № 470855 від 14.07.2011; від 14.07.2011; від 15.07.2011; від 13.07.2011; від 15.07.2011; від 14.07.2011; № 322635 від 13.07.2011; № 322642 від 14.07.2011; № 322640 від 13.07.2011; № 322636 від 13.07.2011; від 14.07.2011; від 14.07.2011; № 322643 від 14.07.2011; № 322639 від 13.07.2011; № 322637 від 13.07.2011; № 322633 від 13.07.2011; № 322628 від 12.07.2011; № 322632 від 13.07.2011; від 13.07.2011; № 322627 від 12.07.2011; № 322361 від 12.07.2011; № 322626 від 12.07.2011; № 322630 від 12.07.2011; № 322618 від 11.07.2011; № 322621 від 11.07.2011; від 11.07.2011; від 11.07.2011; від 11.07.2011; № 322616 від 09.07.2011; № 322623 від 11.07.2016; № 322613 від 09.07.2011; № 322617 від 08.07.2011; № 322612 від 09.07.2011; № 322615 від 08.07.2011; № 322609 від 07.07.2011; № 322610 від 07.07.2011; № 322608 від 06.07.2011; № 322607 від 06.07.2011; від 06.07.2011; № 322605 від 05.07.2011; № 322604 від 04.07.2011; № 322603 від 05.07.2011; № 322601 від 01.07.2016; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 02.07.2011; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 01.06.2011; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 01.07.2011; від 01.01.2011; № 322550 від 01.07.2011; № 322549 від 01.07.2011; № 322543 від 30.06.2011; № 322545 від 30.06.2011; № 322541 від 30.06.2011; № 322539 від 30.06.2011; № 470635 від 09.07.2011; № 470632 від 08.07.2011; № 470633 від 09.07.2011; № 389110 від 05.07.2011; № 389123 від 04.07.2011; № 389115/1 від 05.07.2011; № 389115 від 04.07.2011; № 470636 від 09.07.2011; № 470637 від 11.07.2011; № 389120 від 11.07.2011; № 002485 від 12.07.2011; № 389107 від 15.07.2011; № 389107 від 16.07.2011; № 389122 від 18.07.2011; № 3891163 від 18.07.2011; № 389117 від 18.07.2011; № 3411001 від 15.07.2011; № 002485 від 16.07.2011; № 389120 від 18.07.2011; № 389111 від 18.07.2011; № 002486 від 19.07.2011; № 389122 від 19.07.2011; № 470642 від 20.07.2011; № 470644 від 20.07.2011; № 389111 від 19.07.2011; № 389118 від 20.07.2011; № 470643 від 20.07.2011; № 470645 від 21.07.2011; № 470643 від 20.07.2011; № 389112 від 21.07.2011; № 470646 від 21.07.2011; № 470646 від 22.07.2011; № 389120 від 21.07.2011; № 389111 від 22.07.2011; № 389112 від 25.07.2011; № 3891181 від 26.07.2011;№ 389123 від 25.07.2011; № 470650 від 26.07.2011; № 470648 від 23.07.2011; № 470601 від 26.07.2011; № 389112 від 27.07.2011; № 470951; №389119 від 28.07.2011; № 470663 від 28.07.2011; № 389113 від 27.07.2011; № 389123 від 27.07.2011; № 470664 від 28.07.2011; № 389112 від 28.07.2011; № 3891191 від 27.07.2011; № 389114 від 29.07.2011; № 389121 від 29.07.2011; № 470954 від 30.07.2011; № 470955 від 30.07.2011; № 470953 від 30.07.2011; № 315087 від 01.06.2011; № 315088 від 01.06.2011; № 315089 від 02.06.2011; № 315091 від 02.06.2011; № 315090 від 02.06.2011; № 623497 від 07.06.2011; № 004604 від 07.06.2011; № 002505 від 2011; № 623498 від 16.06.2011; № 44 від 18.06.2011; № 199233 від 20.06.2011; № 002539 від 21.06.2011; № 623499 від 24.06.2011; № 24/06/11 від 24.06.2011; № 002507 від 30.06.2011.

11.01.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський картонний комбінат", в особі генерального директора ОСОБА_7, який діє на підставі статуту (Покупець), з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_1 , в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію (Продавець), укладено договір поставки макулатури № 03/М.

У своїх поясненнях позивач пояснив, що позивач отримував товар від своїх контрагентів - ТОВ "Продсоюз-7"та ТОВ "ТФ "Діаніт" на складах даних контрагентів, відразу після чого організовував їх поставку до своїх покупців - ТОВ "Папір-Мал", ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" та ВАТ "Луцький картонно руберойдовий комбінат" без зберігання на інших складах або полігонах.

Крім того, скасовуючи постанову Київського окружного адміністративного суду та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги, зазначили, що позивач отримував товар від своїх контрагентів - ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт" на складах даних контрагентів, відразу після чого організовував їх поставку до своїх покупців - ТОВ "Папір-Мал", ВАТ "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" та ВАТ "Луцький картонно руберойдовий комбінат" без зберігання на інших складах або полігонах.

Разом з цим, як вбачається з наданих позивачем товарно транспортних накладних, пунктом навантаження зазначеного товару у них зазначено "м. Київ", таким чином з їх змісту неможливо встановити де саме відбувалось навантаження товару, на якому складі, за якою адресою.

Верховний Суд вказав, що вищевикладене залишено поза увагою судами попередніх інстанцій під час розгляду справи.

Також, зазначив, що судами під час розгляду справи не проаналізовано зміст наданих позивачем документів, не перевірено їх на відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не досліджено та проаналізовано кожну господарську операцію в розрізі кожного контрагента окремо, не досліджено економічну доцільність проведення відповідних господарських операцій, можливість їх здійснення з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України визначено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Приймаючи до уваги висновки Верховного Суду, судо було зобов`язано позивача подати додаткові докази, які можуть свідчити про те, де саме відбувалось навантаження товару, на якому складі, за якою адресою.

Так, на виконання вимог суду позивачем подано додаткові пояснення де зазначено, передача і отримання товару як за договором поставки товару № 359 від 28.06.2011, так і за договором поставки товару № 305 від 28.06.2011 здійснвались на складах, відповідно, ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт», які орендувались ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт».

В подальшому, відразу після отримання товару (макулатури) позивач організовував їх поставки до своїх покупців - ТОВ «Патір-Мал», ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» та ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат». На підтвердження даного факту позивачем було подано договори, підписані ним з ТОВ «Папір-Мал», ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» та ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат», накладні, акти, товарно-гранспортні накладні за червень, липень 2011 року, з яких вбачається, що позивачем було поставлено, а ТОВ «Папір-Мал», BAT «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» Ta BAT «Луцький картонно-руберойдовий комбінат» було отримано поставлений товар.

Вказані поставки товарів здійснювались зі склалів за маршрутами: Київ - Малин; Прилуки - Малин; Ніжин - Малин; Бахмач - Малин; Вінниця - Малин; Лубни - Малин; Чернігів - Малин; Київ - Жидачів; Херсон - Жидачів; Кривий Ріг - Жидачів; Суми Жидачів; Вінниця - Жидачів; Коломия - Жидачів; Тернопіль - Жидачів; Чернівці - Жидачів; Шепетівка - Жидачів; Заліщики - Жидачів; Новоград-Волинський - Жидачів; Дрогобич - Жидачів; Іллічівськ - Жидачів; Рогатин - Жидачів; Стрий - Жидачів; Снятин - Жидачів; Мукачево - Жидачів; Самбір - Жидачів; Чернігів - Жидачів; Черкаси - Жидачів; Житомир Жидачів; Золотоноша - Жидачів; Червонозаводське - Жидачів; Козятин - Жидачів; Гадяч - Жидачів; Харків - Жидачів; Кіровоград - Жидачів; Могилів-Подільський - Жидачів Кам`янець-Подільський - Жидачів; Прилуки - Жидачів; Конотоп - Жидачів; Полтава - Жидачів; Шостка - Жидачів; Одеса - Жидачів; Рівне - Жидачів; Бердянськ - Жидачів; Тульчин - Жидачів; Біла Церква - Жидачів; Лубни - Жидачів.

При цьому, товари навантажувались за адресами: у м. Києві - вул. Промислова, 4 Видубичі; склади з макулатурою в яких розміщені промислові преси для пресування макулатури до 500 кг. тюк., склади з рампою і навантажувачами для завантажень вантажних автомобілів); у м. Прилуки - вул. Дружби Народів, 8 (пункт прийму, склад з рампою, де є можливість завантаження тюків від 300-500 кг); у м. Ніжин - вул. Березанська, 108; у м. Бахмач - вул. В.Винниченка, 56 (склад); у м. Вінниця - вул. Чехова, 31б (комбінат з сортування і переробки макулатури); у м. Лубни - вул. Вишневецьких (при виїзлі з міста на трасу); у м. Чернігові - вул. Інструментальна, 13 (критий арочний ангар з пресом і навантажувачем); у м. Херсоні - вул. Домобудівна, 11; у м. Кривому Розі вул. Магістральна, 25А, у м. Суми - вул. Черкаська, 4; у м. Коломия - вул. Симоненка, 2/1; у м. Тернополі - вул. Юності, 19; у м. Чернівці - вул. Винниченка, 2а; у м. Шепетівка - вул. Шишукова, 13; y м. Заліщики вул. Національного відродження, 76; y м. Новоград-Волинський - вул. Войкова, 80; у м. Дрогобич - вул. Солоний ставок, 4; у м. Іллічівськ (нині - м. Чорноморськ) - вул. Транспортна; у м. Стрий - вул. Вітовського, 1; у м. Самбір - вул. Завокзальна, 3; у м. Черкаси - вул. Нижня Горова, 6; у м. Житомир вул. Промислова, 17; у м. Гадяч - вул. Енгельса, 26; у м. Харків - провул. Динамівський, 4; у м. Кіровоград (нині м. Кропивницький) вул. Автолюбителів, 3в; y м. Кам`янець-Подільський - вул. Північна, 81; у м. Конотоп - вул. Свободи, 77; у м. Полтава - вул. Хлібозаводська, 7; у м. Одеса - вул. Столбова, 28/2; у м. Рівне - провул. Робітничий, 5; у м. Бердянськ - вул. Польська, 15б; у м. Біла Церква - вул. Таращанська, 194.

Таким чином позивачем підтверджено місця навантаження товару та подальший їх рух до своїх покупців - ТОВ «Патір-Мал», ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» та ВАТ «Луцький картонно-руберойдовий комбінат».

Зокрема відповідно до ст. 2 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.15 п. 2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положенням п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, слід зазначити, що документи, що були наданні позивачем відповідають встановленим вимогам.

Досліджуючи питання пов`язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до частин 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Згідно з ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Крім того, ст. 208 Господарського кодексу України передбачено, якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. У разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договори з контрагентами позивача укладені у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується податковими і видатковими накладними виписаних позивачу даними підприємствами у зв`язку з поставкою вторсировини контрагентами, рахунків-фактур, а також копії рахунків на оплату товару, а тому робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст. 3 ГК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Надану відповідачем постанову старшого слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві Циби Н.Д. від 26.10.2011 про порушення кримінальної справи відносно позивача за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України, суд не приймає до уваги, оскільки вона була скасована, що вбачається з наданих позивачем листа Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2012 №25414/12-Вих/4/2610/1388/2012/КК20 та постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2012 у справі № 2610/7853/2012.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться копії постанов Солом`янського районного суду м. Києва, а саме: від 30.10.2012 у справі № 4-2609/1612/2012, від 30.10.2012 у справі №4-2609/1636/2012, від 31.10.2012 у справі № 4-2609/1672/2012, у яких зазначається, що відносно ФОП ОСОБА_1 порушенно кримінальну справу за фактом безпідставного включення до складу податкового кредиту податкової звітності суми по операціями з підприємствами, що мають ознаки фіктивності ТОВ "Продсоюз -7" і ТОВ "ТФ "Діаніт" та на підставі яких накладено арешти на банківські рахунки позивача. Також, наявна постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2012 у справі №4/2609/1788/2012, якою було накладено арешт на банківські рахунки ТОВ "Класик-М", директором якої є ОСОБА_1 .

Проте, постановами Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2012 у справі №4-2609/1636/2012, від 17.12.2012 у справі №4-2609/1672/2012 та від 26.12.2012 у справі №4/2609/1788/2012 арешт з грошових коштів позивача знято.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2016 у справі №1-кс/760/3955/16 зобов`язано слідчого управління фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області винести постанову про закриття кримінального провадження відносно ФОП ОСОБА_1 .

Для підтвердження подальної реалізації придбаної макулатуру у вказаних контрагетнів позивач надав копію постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 11.06.2012 у справі № 0670/1033/12, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31.10.2012, якою встановленно факт виконання умов договору купівлі-продажу №12 від 01.09.2009 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Папір-Мал", а також встановлено, що у липні 2011 року позивачем здійснено ряд поставок макулатури; постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 06.03.2013 у справі №806/423/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2013, якою встановленно факт виконання умов договору купівлі-продажу №12 від 01.09.2009 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Папір-Мал", а також встановлено, що у червні 2011 року позивачем здійснено ряд поставок макулатури.

Щодо посилания на ухвалу Біловеркивського міськрайонного суду Кивськой області від 05.10.2015 у справі № 357/14419/15-к та вирок Дніпровсько районного суду м. Києва від 23.10.2012 у справі № 2604/9460/12, суд зазначає таке.

Обгрунтовуючи позицію, що контрагенти позивача (ТОВ «Продсоюз-7» та ТОВ «ТФ «Діаніт») нібито не здиснюють реальну господарську діяльність, відповідач посилається на ухвату Білоцерківського міськранонного суду Киівської області від 05.10.2015 у справі № 357/14419/15-к та вирок вирок Дніпровсько районного суду м. Києва від 23.10.2012 у справі № 2604/9460/12.

В свою чергу, ухвала Білоцеркавського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2015 у справа № 357/14419/15-к є ухвалою слідчого судді, винесеною в межах кримінального проваджения № 0000007 від 21.11.2012 за фактом умисного ухилення від сплати податкив служовими особами, за ознаками кримінального правопорушения, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Так, у судовму засіданні було встановлено, що слідчим управління фінансових розслідувань Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області здійнюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 21.11.2012 за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами з ознаками криминального правопорущення, передаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

Разом з цим, криминальне проваджения № 0000001 було закрито 21.06.2016, що пітверджується листом Прокуратури Київської області віл 25.07.2016 № 2 04/5-849 вих16.

Щодо вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2012 у справі № 2604/9400/12, то даним судовим рішенням притягнуто до кримінальної відповідальност особу, яка обіймала посаду генерального директора TOB «АГРОЕКО-СЕРВІС», однак позивач жодних взіємовідносии з ТОВ «АГРОЕКО-СЕРВІС» не мав.

За таких обставин ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.10.2015 у справі №357/14419/15-к та вирок Диіпровського районного суду м. Києва від 23.10.2012 у справі № 2604/9460/12 не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 73 та 74 КАС України.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ "Продсоюз -7", ТОВ "ТФ "Діаніт".

В матеріалах справи також наявні фотокартки складського приміщення і полігону, на яких розміщена вторсировина, а також копії актів обстеження полігону твердих побутових відходів від 11.10.2011, складених посадовою особою Рокитнянської міжрайонної державної податкової інспекції в Київській області Державної податкової служби.

Суд звертає увагу на те, що висновки податкового органу про нікчемність правочинів, які укладено між позивачем та контрагентами -ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт"- базуються виключно на підставі висновків актів перевірок інших податкових органів: Акт від 17.10.2011 №825/2310/36835886 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ "Продсоюз-7", Акт від 23.09.2011 №3310/23-2/36235885 про результати документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ "ТФ "Діаніт". При цьому, податковий орган не досліджував фактичні обставини укладання правочинів між позивачем та вказаними контрагентами.

Посилання податкового органу на пояснення директора ТОВ "Продсоюз-7" ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) відносно того, що він не мав і не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ "Продсоюз-7", не приймаються судом до уваги з урахуванням наступного.

Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 84, 85 Кримінально-процесуального кодексу України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Таким чином, пояснення керівника підприємства, що містяться у зверненні, наданому до УПМ ДПА у Запорізькій області, 26.10.2011, є лише одним із засобів доказування в справі, однак вони не є єдиним та належним доказом, який встановлює відповідні юридичні факти, у тому числі й щодо нікчемності правочинів, оскільки таким доказом може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Як установлено під час судового розгляду, на момент укладення правочинів, які відповідач вважає нікчемними, та на день судового розгляду справи сторони правочинів є правоздатними і перебувають в якості зареєстрованих юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Оскільки зобов`язання за договорами, укладеними між позивачем і ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт" мали реальний характер - товари надані для прийняття продавцем і прийняті покупцем, факт отримання товарів і відсутність взаємних претензій свідчить про те, що укладення цих правочинів відповідало волі сторін.

Дії фізичної особи - представника, яка учиняла підпис на договорі та інших первинних бухгалтерських документах, у контексті правової оцінки правочинів, що вчинені між юридичною особою з однієї із сторін, слід оцінювати з точки зору наявності у цієї фізичної особи відповідних повноважень на укладення правочину від імені юридичної особи.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

В силу ч. 2 ст. 1158 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Таким чином, сам лише факт того, що певна фізична особа учинила правочин (певні дії, що мають юридичне значення) в інтересах юридичної особи без її доручення або з перевищенням повноважень, не має наслідком нікчемності такого правочину, адже такого наслідку законом не передбачено.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, які б засвідчували, що підписи від імені директора ТОВ "Продсоюз-7" на первинних бухгалтерських документах виконані не громадянином ОСОБА_2 , а іншою особою,

Виконуючи вимоги Вищого адміністративного суду України суд неодноразово викликав директорів контрагентів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для з`ясування доводів відповідача щодо заперечення директорів ТОВ "ТФ "Діаніт" та ТОВ "Продсоюз-7" здійснення господарської діяльності та реєстрацію відповідних суб`єктів господарювання на підставних осіб з метою з`ясування як відбувалося замовлення товарів/послуг, хто підписував первинні документи, як передавалися накладні, тощо.

Враховуючи викладене, висновки податкового органу про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та ТОВ "Продсоюз-7", ТОВ "ТФ "Діаніт", є безпідставними.

Твердження відповідача про те, що у ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт" відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, для досягнення результатів відповідної підприємницької та економічної діяльності, що у даних контрагентів відсутні трудові ресурси та необхідні основні фонди не приймаються судом до уваги, оскільки не встановлено, яким має бути мінімальний обсяг трудових ресурсів, виробничого, транспортного і торгівельного обладнання, сировини і матеріалів контрагентів для укладання та виконання правочинів, за якими позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ.

Відносно тверджень податкового органу про не підтвердження суми податкового кредиту з податку на додану вартість ТОВ "Продсоюз -7", ТОВ "ТФ "Діаніт", суд зазначає наступне.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, виписані позивачу ТОВ "Продсоюз-7" та ТОВ "ТФ "Діаніт", відповідають вимогам ПК України.

При цьому, позивачем суду надано усі документи, що підтверджують правильність формування податкового кредиту, зокрема, первинні розрахункові та інші документи, у тому числі видаткові і податкові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні тощо.

Крім того, відсутність у контрагентів товариства трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідну поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі по податку на додану вартість, адже податковий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо.

Водночас, чинне податкове законодавство не ставить у залежність позивача на формування податкового кредиту з податку на додану вартість від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету, та наявність у штаті підприємства працюючих осіб. Контрагенти мають право залучати на надання послуг/виконання робіт інших осіб не лише шляхом укладання трудових договорів. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від діяльності контрагентів, розрахунку з бюджетом третіх осіб та наявність залучених за трудовим договором працівників контрагентів.

Разом з цим, суд враховує, що відповідачем жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності підстав для включення сум з придбання наведених товарів до податкового кредиту до суду надано не було.

Отже, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПК України, внаслідок чого завищено суму податкового кредиту за червень, липень 2011 року на 4 491 196,07 грн, є необґрунтованим.

У справі Стіл та інші проти Сполученого Королівства поняття «закон» та «законність» розглядаються в контексті не тільки ст. 10, а й ст. 5 «Право на свободу та особисту недоторканність» Конвенції. ЄСПЛ вказує, що вимога пункту 2 ст. 10 Конвенції про те, що обмеження здійснення свободи вираження поглядів, яке має бути встановлене законом, є рівнозначною вимозі, передбаченій у п. 1 ст. 5 Конвенції про те, що будь-яке позбавлення свободи має бути законним. ЄСПЛ наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба - з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у пункті 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним (п. 54).

На думку суду, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податків права на отримання податкових преференцій, оскільки їх встановлення законодавцем має на меті стимулювання ділової активності учасників торгівельного обороту, що, у свою чергу, передбачає здійснення господарських операцій, що є об`єктом оподаткування, з метою досягнення економічного ефекту (ділової мети), а не тільки з метою отримання податкової вигоди. Відсутність економічної доцільності господарських операцій, окрім як здійснення їх з метою отримання податкової вигоди у вигляді витрат та/або податкового кредиту, є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум витрат та/або податкового кредиту.

Завідома для платника податків відсутність розумної економічної причини щодо певних витрат при здійсненні господарської операції, як правило, виключає підстави для збільшення у податковому обліку витрат та/або податкового кредиту, оскільки таке у більшості своїй свідчить про відсутність ділової мети у такої господарської операції як притаманної риси господарської діяльності.

Таким чином, право на формування податкових вигод виникає у платника податків за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 822/844/16.

Водночас, ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірного податкового повідомлення - рішення становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу «Інтерспав» проти України про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

У рішенні від 22.01.2009 у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано жодного доказу того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що його контрагенти можливо порушують вимоги податкового законодавства, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентом у системі оподаткування.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого податкового повідомлення - рішення від 16.11.2011 № .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 176,00 грн, відтак, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 176,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби.

Керуючись ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Білоцерківської державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби від 16.11.2011 № .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби () судові витрати у розмірі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.