Справа № 160/5582/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2023 року Справа № 160/5582/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
за участі секретаря судового засіданняЗонової Л.В.
представника відповідачів Алексєєнка М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора України, відповідача-3: Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача-1: Прокуратури Дніпропетровської області, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора України, відповідача-3: Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, у якій просить:
визнати протиправною бездіяльність Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, яка полягає у не перенесенні дати іспиту;
визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;
зобов`язати Першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур встановити час та дату складання ОСОБА_1 проходження атестації;
визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 року №400к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава прокуратури Дніпропетровської області;
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава прокуратури Дніпропетровської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України;
стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.05.2020 року до дня поновлення на посаді;
стягнути з прокуратури Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату в межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що він з вересня 2006 року безперервно працював в органах прокуратури України, обіймаючи протягом цього терміну різні посади.
Наказом прокурора Дніпропетровської області №400к від 30 квітня 2020 року його звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтава, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
ОСОБА_1 вважає, що його звільнення відбулось з порушенням норм Конституції України, трудового законодавства, принципів верховенства права, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року клопотання представника прокуратури Дніпропетровської області про залишення позовної заяви без розгляду задоволено та ухвалено: Позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, Офісу Генерального прокурора України, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу адвоката Стрєльнікова Євгенія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року в адміністративній справі №160/5582/20 залишено без задоволення та постановлено: Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року в адміністративній справі №160/5582/20 залишити без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та постановлено: Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року скасувати, справу №160/5582/20 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03 квітня 2023 року адміністративну справу №160/5582/20 передано на розгляд судді Голобутовському Р.З.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року №127д, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності судді Голобутовського Р.З, призначено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2023 року адміністративну справу №160/5582/20 передано на розгляд судді Олійнику В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року, адміністративну справу прийнято до провадження, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.
Згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 9 розділу 1 Порядку №221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації.
Вищевказані вимоги ОСОБА_1 дотримано, оскільки ним подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою, саме тому його допущено до проходження атестації прокурорів.
Таким чином, позивачем надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ.
ОСОБА_1 не з`явився 02 березня 2020 року для проходження атестації та не подав заяву про перенесення тестування.
Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур констатовано факт неприбуття позивача для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Відповідно до протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02.04.2020 №7, заяви про перенесення тестування або інші відомості щодо причин неявки на тестування від ОСОБА_1 до комісії не надходили.
У зв`язку з цим першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур, керуючись пунктами 13,17 розділу II Закону №113-IX, пункту 6 розділу 1, пункту 11 розділу 2 Порядку №221, прийнято рішення №48 про неуспішне проходження позивачем атестації.
Оскільки позивачем атестацію пройдено неуспішно, прокурором Дніпропетровської області 30 квітня 2020 року видано наказ №400к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до пункту 11 розділу II Порядку передбачено, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.
Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше 3-х днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Таким чином, Порядком №221 встановлено чітку процедуру інформування прокурором кадрової комісії про неможливість прибуття на атестацію та необхідність у зв`язку із цим перенесення дати відповідного етапу атестації.
Така процедура передбачає подання прокурором або уповноваженою особою до комісії письмової заяви.
Проте, позивачем не надано будь-яких доказів щодо інформування кадрової комісії в установлений Порядком №221 спосіб про перебування на стаціонарному лікуванні та неможливість прибуття на атестацію.
За таких обставин, доводи ОСОБА_1 про неврахування кадровою комісією поважності причин його неприбуття на атестацію є необґрунтованими.
Прокурором Дніпропетровської області 30 квітня 2020 року видано наказ №400к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Доводи позивача щодо протиправності наказу про звільнення та відсутності підстав для звільнення, у зв`язку з відсутністю юридичного факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, а також скорочення штату прокуратури Дніпропетровської області є помилковими, оскільки підпунктами 1,2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Таким чином, на думку представника Офісу Генерального прокурора, застосування пункту 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації щодо визнання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, є достатньою підставою для видання наказу "Про звільнення прокурора" на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
А отже, правомірно зазначено підставу звільнення позивача відповідно до формулювання, викладеного у пункті 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.
25 травня 2023 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача-1 вх.№6601/23-ел, в якій представник відхиляє доводи представника відповідача-1, викладені у відзиві на позов, з огляду на таке.
Кадровою комісією було прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації без урахування інформації про поважність причин відсутності на іспиті, а його звільнення відбулося з порушенням норм Конституції України, трудового законодавства, принципів верховенства права та правової визначеності.
Крім того, у період з 28.02.2020 року по 13.03.2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, про що повідомив своє безпосереднє керівництво і кадрову комісію телефоном, а з 14.03.2020 року по 20.03.2020 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні.
Дніпропетровська обласна прокуратура зазначає, що у виключних випадках, за наявності заяви, яка має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше 3-х днів з дати, на яку було призначено іспит, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту для такого прокурора.
Між тим, заява про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах подавалась позивачем Генеральному прокурору в прокуратурі Дніпропетровської області, проте адресовану Генеральному прокурору заяву прийнято як таку, що подана в належну адресу.
Представник позивача звертає увагу суду, що Порядок №221 не містить адресу розташування кадрових комісій (першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур).
Перебуваючи на стаціонарному лікуванні, де відсутні будь-які засоби зв`язку, враховуючи неможливість за станом здоров`я повністю реалізовувати свої права, позивач був позбавлений можливості як з`ясувати місце розташування кадрової комісії, так і надіслати письмову заяву на з`ясовану адресу, тобто проінформувати кадрову комісію, у встановленій Порядком №221 письмовій формі.
Таким чином, твердження Дніпропетровської обласної прокуратури про встановлення Порядком №221 чіткої процедури інформування прокурором кадрової комісії про неможливість прибуття на атестацію та необхідність у зв`язку із цим перенесення дати відповідного етапу атестації є необґрунтованим і заснованим на припущеннях.
У той же час, позивач повідомив прокуратуру Дніпропетровської області (тобто у той самий спосіб, що й подавав заяву про переведення) про його перебування на стаціонарному лікуванні, доказом чого є відсутність дисциплінарного реагування з приводу відсутності позивача з 28.02.2020 року по 20.03.2020 року без поважних причин на робочому місці.
За таких обставин, на думку представника позивача, доводи ОСОБА_1 про неврахування кадровою комісією поважності причин його неприбуття на атестацію є обґрунтованими.
Окрім того, підстави для застосування пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» також відсутні, у зв`язку із відсутністю юридичного факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймає посаду, а також скорочення штату прокуратури Дніпропетровської області, оскільки згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відомості про ліквідацію чи реорганізацію відповідачем-1 не вносились, а вносились лише відомості про зміну найменування, а зазначена у реєстрі інформація у силу статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» має доказове значення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року, у зв`язку із відсутністю електронної пошти позивача, у задоволенні заяви представника позивача Стрєльнікова Євгенія Анатолійовича про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в адміністративній справі №160/5582/20 за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора України, відповідача-3: Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Протягом розгляду справи судом допущено процесуальне правонаступництво відповідача-1 Прокуратури Дніпропетровської області - Дніпропетровську обласну прокуратуру.
В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача-1 та відповідача-2 в судових засіданнях заперечував проти задоволення адміністративного позову.
Останнє судове засідання по справі відбулось 29 червня 2023 року о 16 годині 00 хвилин.
Позивач та його представник у судове засідання 29 червня 2023 року не з`явились, представник позивача просив суд закінчити розгляд справи по суті без їх участі.
У судове засідання 29 червня 2023 року прибув представник відповідачів Алексєєнко М.І., який просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Наказом прокурора Дніпропетровської області від 12 вересня 2006 року №1442 ОСОБА_1 призначено помічником прокурора Жовтневого м.Кривого Рогу з 12 вересня 2006 року зі строком стажування до одного року.
19 вересня 2019 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Відповідно до підпункту 1 пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав: неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.
03 жовтня 2019 року наказом Генерального прокурора №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.
07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора подано заяву про переведення його на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
07 лютого 2020 року наказом Генерального прокурора №77 з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур утворено першу кадрову комісію.
02 березня 2020 року протоколом №5 засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, відповідно до Порядку денного кадрової комісії, було затверджено список осіб, які успішно пройшли іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки 02 березня 2020 року (5 питання порядку денного винесене на голосування кадровою комісією).
Судом встановлено, що у період з 28 лютого 2020 року по 13 березня 2020 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що документально підтверджується листком непрацездатності комунального некомерційного підприємства "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Дніпровської міської ради серії АДІО №195799 за номером 045085 від 13 березня 2020 року.
Відповідно до рішення першої кадрової комісії «Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою» від 02 квітня 2020 року №48, встановлено факт неявки прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати провадження прокурора.
При цьому, у строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії не надходило.
У зв`язку із цим 02 квітня 2020 року першою кадровою комісією ухвалено рішення, яким прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.
На підставі вказаного рішення, наказом прокурора Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року №400к, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область та слідчих регіональної прокуратури Дніпропетровської області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ( ОСОБА_2 ) та органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14 травня 2020 року.
Листом начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року №11-618 вих-20, позивача повідомлено, що ним у день звільнення не отримано своєї трудової книжки, у зв`язку із чим запропоновано з`явитись до прокуратури Дніпропетровської області для її отримання.
ОСОБА_1 вважає, що його звільнення відбулось з порушення норм Конституції України, трудового законодавства, принципів верховенства права, у зв`язку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, який оприлюднено в газеті «Голос України» 24.09.2019 №182 та у ряді інших видань, запроваджено реформування системи органів прокуратури.
Зокрема, згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Конституційний Суд України у рішенні від 08.07.2003 року №15-рп/2003, у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців» (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок.
Вона передбачена частиною 6 статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу».
Згідно з цією нормою, атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема ЗУ «Про державну податкову службу в Україні» (стаття 15), ЗУ «Про прокуратуру» (статті 46), ЗУ «Про статус суддів» (глава VII)» (абзац 5 підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини).
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.
У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.
Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації, який 03 жовтня 2019 року затверджено наказом Генерального прокурора №221 та 04 жовтня 2019 року оприлюднено на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.
Пунктом 9 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних та на застосування процедур, умов проведення атестації.
Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 зазначеного Порядку.
Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку №221 заява, вказана у пункті 9 розділу І Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.
Судом встановлено, що вищевказані вимоги ОСОБА_1 дотримано, ним 07 жовтня 2019 року подано заяву у встановлений строк та за формою, у зв`язку із чим його було допущено до проходження атестації прокурорів.
Таким чином, ОСОБА_1 надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №1697-VІІ, прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.
Положеннями статті 15 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 27 квітня 2017 року, визначено, що прокурор повинен постійно підвищувати свій загальноосвітній та професійний рівень, культуру спілкування, виявляти ініціативу, відповідальне ставлення та творчий підхід до виконання своїх службових обов`язків, фахово орієнтуватися у чинному законодавстві, передавати власний професійний досвід колегам. Він має усвідомлювати, що його діяльність оцінюється з урахуванням рівня підготовки, знання законодавства, компетентності, ініціативності, комунікативних здібностей, здатності вчасно і якісно виконувати службові обов`язки та завдання.
Судом з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився 02 березня 2020 року для проходження атестації та не подав відповідну заяву про перенесення тестування.
З огляду на що першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур зафіксовано факт неприбуття позивача для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь в застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Відповідно до протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02 квітня 2020 року №7 заяви про перенесення тестування або інших відомостей щодо причин неявки (неприбуття) на тестування від ОСОБА_1 до комісії не надходило.
На підставі чого перша кадрова комісія з атестації прокурорів регіональних прокуратур, керуючись підпунктами 13,17 розділу II Закону №113-IX, пункту 6 розділу І, пункту 11 розділу II Порядку №221, прийняла рішення №48 "Про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації".
Пунктом 11 розділу II Порядку передбачено, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви, ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.
Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше 3-х днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.
Таким чином, Порядком №221 встановлено чітку процедуру інформування прокурором кадрової комісії про неможливість прибуття на атестацію та необхідність, у зв`язку із цим, перенесення дати відповідного етапу атестації. Така процедура передбачає подання прокурором або уповноваженою особою до комісії письмової заяви.
Проте, позивачем не надано будь-яких доказів щодо належного інформування кадрової комісії у встановлений Порядком №221 спосіб про перебування на стаціонарному лікуванні та неможливість у зв`язку із цим прибути на атестацію.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 про неврахування кадровою комісією поважності причин його неприбуття на атестацію є необґрунтованими.
У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р(ІІ)/2020 визначено, що одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога (як принцип) передбачності приписів права. Європейський суд з прав людини виснував принцип передбачності юридичної норми, зазначивши: "Припис не може розглядатись як "право", якщо його не сформульовано з достатньою мірою чіткості, даючи громадянинові змогу регулювати свою поведінку: громадянин повинен мати змогу (отримавши при потребі відповідну пораду) передбачити - до тієї міри, що є допустимою за конкретних обставин, - наслідки, що їх може спричинити конкретна дія" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "The Sunday Times v.The United Kingdom No.1").
Як зазначено у спеціальному Дослідженні Європейської Комісії "За демократію через право" (Венеційська Комісія) "Мірило правовладдя", "передбачність означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними.
Правові норми Закону №113-ІХ, які передбачають умови звільнення прокурорів, свідчать про те, що прокурори були ознайомлені з процедурою атестації і настанням відповідних наслідків у випадку непроходження чи проходження атестації і мали змогу впорядковувати свою поведінку згідно з ними.
А отже, позивач фактично погодився із встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в обласній прокуратурі та проведення атестації, та маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації та неявки для проходження відповідного етапу атестації, у тому числі наслідки у вигляді звільнення з посади прокурора з підстав, передбачених Законом №113-ІХ, відтак твердження позивача щодо незаконності процедури атестації та неправомочності кадрової комісії, яка її проводила, є помилковими.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.05.2022 року по справі №160/6264/20.
Щодо порушення процедури опублікування графіку складання іспитів, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпунктів 9, 11 розділу II Закону №113-ІХ, атестація прокурорів здійснюється кадровими комісіями, згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
Крім того, підпунктом 8 пункту 22 розділу II Закону, перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій, визначаються наказами Генерального прокурора.
Генеральним прокурором на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом, видано накази від 03 жовтня 2019 року №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 17.12.2019 №336, від 04.02.2020 №65, від 19.02.2020 №102,) та від 17 жовтня 2019 року №233 «Про затвердження порядку роботи кадрових комісій» (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора (виконувача обов`язків Генерального прокурора) від 17.12.2019 №337, від 04.02.2020 №65, від 13.03.2020 №145.
Відповідно до пунктів 9, 11, підпункту 8 пункту 22 розділу II Закону №113-ІХ, пункту 4 розділу І Порядку № 221, пунктів 2-4 Порядку №233, статті 9 Закону України «Про прокуратуру» наказом Генерального прокурора від 07 лютого 2020 року №77 створено першу кадрову комісію з метою проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур, у тому числі військових прокуратур регіонів України і об`єднаних сил з дотриманням вимоги щодо оприлюднення.
Пунктом 8 Порядку №233 визначено, що комісія повноважна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії.
Відтак, рішення "Про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 " прийнято повноваженим на це органом, у межах та у спосіб, передбачений законом.
Наказом Генерального прокурора від 02 червня 2020 року №259 «Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Генерального прокурора щодо створення кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур, а також їх робочих груп» визнано таким, що втратив чинність, наказ Генерального прокурора від 07.02.2020 № 77 «Про створення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур».
Пунктом 2 Порядку №221 визначено, що кадрова комісія формує графік складання іспитів.
Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту.
Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Відповідний графік 21 лютого 2020 року було розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Новини».
28 лютого 2020 року зазначений файл було оновлено, що відобразилось на його атрибутах (даті створення).
Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення процедури опублікування графіку складання іспитів є помилковими.
Пунктом 19 розділу II Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, за умови неподання у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію або у разі неуспішного проходження атестації.
Норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер.
Процедура атестації була запроваджена пунктом 7 розділу II Закону №113-ІХ та є обов`язковою умовою призначення прокурора до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.
Оскільки позивачем атестацію пройдено неуспішно, прокурором Дніпропетровської області 30 квітня 2020 року видано наказ №400к «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади та з органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Органи прокуратури відносяться до юридичних осіб публічного права.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.
Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ звільнення прокурорів за пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ.
Такої умови як прийняття уповноваженими органами чи особами рішень про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом, положеннями Закону не передбачено.
Юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.
Крім того, скорочення кількості прокурорів органів прокуратури передбачено статтею 14 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із внесенням до неї змін Законом №113-ІХ.
У постановах Верховного Суду від 24.09.2021 у справах №280/4314/20 та 160/6596/20, від 29.09.2021 у справі №440/2682/20, від 06.10.2021 у справі №520/5064/2020, від 06.10.2021 у справі №480/5544/20, від 10.11.2021 у справі №160/6065/20 Верховним Судом сформовано висновки про застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.
Зокрема, Верховним судом зазначається, що звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
Крім того, у спірних правовідносинах позивач перебував у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження одного з етапів атестації, із правилами якої він погодився, подавши заяву.
Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення кадрової комісії та для визнання звільнення з посади позивача незаконним були відсутні.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на ту обставину, що положення Закону №113-ІХ на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були (та є) чинними, у встановленому законом порядку не визнавалися неконституційними.
Так само були чинними і положення Порядку №221, а тому правові підстави для їх незастосування у спірних правовідносинах відсутні.
За таких умов, застосування пункту 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації щодо визнання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації достатньою підставою для видання наказу про звільнення прокурора саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є правомірним та не суперечить вимогам законодавства.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що Дніпропетровською обласною прокуратурою правомірно зазначено підставу звільнення позивача відповідно до формулювання пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.
Щодо порушення конституційних прав позивача, дискримінаційних обмежень та про поновлення його на посаді, суд виходить із наступного.
Рішення про початок заходів з реформування (реорганізації) органів прокуратури, зокрема Генеральної прокуратури України, прийнято Верховною Радою України шляхом прийняття Закону №113-ІХ.

Як зазначено в Пояснювальній записці до проекту Закону №113-ІХ, він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Згідно зі статтею 24 Конституції України, гарантовано рівність конституційних прав і свобод громадян. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

Рівність перед законом означає рівну для всіх громадян обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які у цьому законі встановлені. Відповідні державні органи і посадові особи повинні керуватися конкретним законом, а всі індивіди, на яких поширюється дія цього закону, є рівними щодо застосування його до них. Будь-які винятки можуть встановлюватись тільки законом, якщо конституція це допускає. Такі винятки повинні мати публічно-правовий характер і слугувати публічним інтересам, виступати гарантіями здійснення цими особами суспільно корисних і важливих державних функцій, професійної діяльності в інтересах всіх членів суспільства.

Закон №113-ІХ та Порядок визначають процедуру проходження атестації прокурорів, ставлять їх у рівні умови під час її проходження.

Відповідно до статті 147 Конституції України, статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VІІІ, органом конституційної юрисдикції, який вирішує питання про відповідність Конституції України законів України, є Конституційний Суд України.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до частини 2 статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.06.2007 року №2-рп/2007 зазначає, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою, якщо додаткове унормування процесу ставить за мету не звузити обсяг прав і свобод, а уточнити зміст та регламентацію процедурних питань і окреслити загальні межі основоположних прав.

Так, міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності, у даному випадку, є повністю співставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20.01.2016 № 1-в/2016.

Таким чином, позивач у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, оскільки маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження атестації для переведення в обласну прокуратуру.

Відповідно до статті 7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18.10.2006 року, держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

У пункті 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25.12.2008 року №1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя.

У цьому контексті, посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Крім того, статтею 1 Конвенцією Міжнародної Організації Праці №11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

Також при вирішенні порушеного питання необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, який у своєму рішенні від 07.07.2004 року у справі №1-14/2004 зазначає, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього потребує характер професійної діяльності.

Поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури, всупереч конституційному принципу рівності громадян, надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (пункт 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до пункту 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Положення статей 40 та 235 Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, оскільки норми Закону №113-ІХ, є спеціальними, відтак мають застосовуватись імперативно, з урахуванням того, що прокурори можуть бути переведені на посаду в обласних прокуратурах, лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Таким чином, захист прав позивача у спосіб (поновлення на посаді та в органах прокуратури) не відповідає вимогам Закону 113-ІХ, оскільки такі вимоги можуть бути реалізовані лише шляхом проходження ним відповідних етапів атестації.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Дніпропетровської обласної прокуратури, відповідача-2: Офісу Генерального прокурора України, відповідача-3: Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 10 липня 2023 року.

Суддя В.М. Олійник