Справа № 520/5714/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 р. Справа № 520/5714/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, повний текст складено 30.11.22 по справі № 520/5714/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (надалі також - відповідач), в якій просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, а саме Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017;

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною, а саме Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11 700,00 грн;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11 700,00 грн;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати (індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017 та доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11700,00 грн) у зв`язку з порушенням строків її виплати, як складових належної працівнику заробітної плати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11 700,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Просить урахувати, що до моменту набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 за № 782 у відповідача не було підстав здійснювати нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки Порядок проведення індексації грошових доходів населення у пункті 2 не містив грошового забезпечення поліцейських, як грошового доходу, який не має разового характеру та який підлягає індексації. Вказує, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нараховувати та виплачувати йому надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, так як останній за умовами своєї професійної діяльності постійно не працював з відомостями, що становлять державну таємницю. Звертає увагу, що відповідно до довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДВБ НПУ від 16.08.2022 за № 96, на підставі Наказу ДВБ НПУ від 07.09.2017 за № 225 о/с, ОСОБА_1 здійснювалась виплата надбавки за службу в умовах режимних обмежень у період з 07.09.2017 до 26.04.2018 у розмірі 10 відсотків посадового окладу. Вказує, що незважаючи на висновок суду першої інстанції про дискреційні повноваження відповідача щодо визначення конкретної суми 11 700,00 грн як доплати в розмірі 15 % до посадового окладу позивача за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, в резолютивній частині рішення суд першої інстанції зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 саме в сумі 11 700,00 грн.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Від позивача надійшла заява, в якій він просить урахувати, що Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України під час розгляду справи Харківським окружним адміністративним судом жодним чином не спростовувався факт наявності у позивача діючого допуску та доступу до державної таємниці за формою 2, а в апеляційній скарзі відповідачем зазначена кількість документів з грифом секретності «таємно» та «цілком таємно», які були виконані ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 до 27.04.2018 та з 24.09.2017 до 27.04.2018.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 Наказом ГУНП в Донецькій області від 01.10.2021 за № 539 о/с звільнено з Національної поліції (за власним бажанням) на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

При звільненні з Національної поліції позивачу стало відомо, що в період з 07.11.2015 по 19.06.2017 під час служби в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України (ДВБ НП України) відповідачем ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Також відповідачем у період з 07.11.2015 по 27.04.2018 не нараховувалась та не виплачувалась доплата в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (допуск за формою - 2, який було надано відповідно до Розпорядження УСБУ в Донецькій та Луганській областях від 08.07.2016 за № 193/д ДСК (терміном дії 7 років) та відповідного допуску).

Позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив здійснити йому виплату індексації грошового забезпечення та доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 та компенсації.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки НП України (ДВБ НП України) від 14.01.2022 № Л-2969 /42-05ЦА/02-2022 позивачу відмовлено у виплаті відповідних грошових коштів.

На запит позивача від 08.07.2022 до ДВБ НП України щодо надання повної інформації про роботу позивача відповідачем надано відповідь від 17.07.2022 за № Л-9/42-04-2022, в якій повідомлено, що всі відомості щодо роботи позивача з документами та носіями, які були засекречені відповідно до закону в Донецькому управлінні ДВБ НП України, знищені відповідно до вимог Наказу НПУ від 11.05.2017 за № 424.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу суму індексації грошового забезпечення, не дотримався вимог Кодексу законів про працю України, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за N 1078, з огляду на що задовольнив позовні вимоги про зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

Разом з цим, виходячи з того, що матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 протиправною та з метою відновлення порушеного права та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог, які судом першої інстанції задоволено, колегія суддів виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до ч. 5 ст. 94 Закону України "Про національну поліцію".

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції визначає Порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року, № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за N 669/28799; далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення поліцейського входять:

1) посадовий оклад;

2) оклад за спеціальним званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);

4) премії;

5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення згідно з ст. 4 Закону № 1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За змістом частини 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року, № 1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782, яка набрала чинності 24 жовтня 2017 року, внесено зміни до пункту 2 Порядку № 1078 шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, № 2050-111 (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року, № 159 (далі - Порядок - № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території У країни і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи),

За змістом пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Водночас, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з листопада 2015 року по червень 2017 року позивач проходив службу в Національній поліції України, індексація грошового забезпечення за вказаний період позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

З огляду на викладене та враховуючи наведені правові норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017 та зобов`язанні Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

В ході розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів на спростування факту ненарахування та невиплати позивачу протягом періоду з листопада 2015 року по червень 2017 року індексації грошового забезпечення, що є порушенням вимог Закону від 03.07.1991 за № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078.

Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 за № 782 (тобто до внесення змін до Порядку № 1078) є необґрунтованими, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року за № 580-VІII має вищу юридичну силу ніж Порядок № 1078.

Щодо висновків суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11 700,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Приписами частини сьомої статті 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі потреби підвищення громадянину форми допуску за необхідності роботи з секретною інформацією вищого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.

Згідно зі статтею 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України Постановою від 15 червня 1994 року за № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з пунктом 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Відповідно до пункту 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з пунктом 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону № 3855-ХІІ.

Відповідно до п. 7 розділу II Порядку № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання їм допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

За такого правового врегулювання положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення № 414, Порядку № 260 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Отже, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням № 414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 806/2056/18, що враховується судом в силу приписів статті 242 КАС України.

За матеріалами справи встановлено, що у позивача за посадою, яку він обіймав, був допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування позивача на службі в органах Національної поліції позивачу було скасовано доступ до державної таємниці.

Крім того відповідачем фактично не заперечується факт того, що позивач мав допуск і доступ до державної таємниці та працював з таємними документами, які вимагають наявність такого допуску.

Так, відповідно до листа Донецького управління Департаменту від 31.12.2021 за вих. № 2626/42-04/01-2021 у період з 07.11.2015 до 27.04.2018 ОСОБА_1 опрацьовано 1 (один) документ з грифом секретності «цілком таємно» (січень 2017 року) та 45 документів з грифом секретності «таємно».

Згідно з довідкою Харківського управління Департаменту від 17.08.2022 за № 53/42-20/01-2022 у період з 24.09.2017 до 27.04.2018 ОСОБА_1 підготував 1 (один) документ з грифом секретності «цілком таємно» (жовтень 2017 року) та 2 документи з грифом секретності «таємно» (січень та березень 2018 року).

Отже доводи відповідача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою є необґрунтованими, оскільки той факт, що відповідачем не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.

Необґрунтованим є також посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність доводів відповідача про відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки останній працював з таємними документами, та зауважує, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. Обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці, не може виконуватися періодично та в незначній кількості.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що з позовної заяви вбачається, що допуск до державної таємниці ОСОБА_1 надано відповідно до Розпорядження УСБУ в Донецькій та Луганській областях від 08.07.2016 за № 193/д (терміном дії 7 років) та відповідного допуску, що діяв до зазначеного строку, відомості про який є в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України та з наявністю якого відповідач погоджується (лист Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 14.01.2022 за № Л-2969/42-ЦА/02-20220) та не спростовує (а.с. 1).

Тобто висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 є помилковим.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДВБ НПУ від 16.08.2022 за № 96, на підставі Наказу ДВБ НПУ від 07.09.2017 за № 225 о/с, ОСОБА_1 здійснювалась виплата надбавки за службу в умовах режимних обмежень у період з 07.09.2017 до 26.04.2018 у розмірі 10 % посадового окладу.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці у період з 08.07.2016 до 26.04.2018, та мав доплату у розмірі 10 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.09.2017 до 26.04.2018, колегія суддів дійшла висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 08.07.2016 по 27.04.2018 з покладенням на Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України обов`язку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 08.07.2016 по 27.04.2018, з урахуванням проведених виплат.

Щодо позовних вимог в частині визначення доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 в сумі 11 700,00 грн, колегія суддів зазначає, що за правилами завдань та основних засад адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративні суди не можуть собою чи діяльністю з відправлення судочинства підміняти функції і здійснювати повноваження субєктів владних повноважень, визначених для останніх на основі закону.

З огляду на те, що нарахування та виплати конкретної суми позивачу як доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 07.11.2015 по 27.04.2018 є дискреційними повноваженнями відповідача, стягнення грошової суми виходитиме за межі завдань адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно із приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2022 по справі № 520/5714/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 19.06.2017.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 08.07.2016 по 27.04.2018.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату в розмірі 15 % до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за період з 08.07.2016 по 27.04.2018, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін