Справа № 360/1674/22
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1674/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - позивач, ГУ ПФУ в Луганській області) до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому позивач просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 капіталізовані платежі у сумі 2 340 883, 77 грн. (два мільйони триста сорок тисяч вісімдесят вісім три гривні 77 копійок) на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Рубіжанському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області як страхувальник - фізична особа - підприємець, що використовує працю інших осіб. Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування - ФОП ОСОБА_1 з 25.05.2022 року припинила підприємницьку діяльність фізичної особи підприємця за її рішенням. У Рубіжанському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області з 16.03.2015р. перебуває на обліку потерпілий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким стався нещасний випадок під час роботи у ФОП ОСОБА_1 . Факт нещасного випадку зафіксовано та підтверджується актом №l про нещасний випадок на виробництві від 27.10.2015 року. Відповідно до довідки MCEK серія 12ААА №00835 від 13.07.2016 потерпілому встановлена стійка втрата професійної працездатності - 50% безстроково. Згідно постанови управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 44023/655247/618/20 потерпілому ОСОБА_2 призначена щомісячна страхова виплата в розмірі 2359,72 грн. Окрім того, потерпілому ОСОБА_2 призначено стаціонарне лікування у лікарсько-профілактичних закладах (ЛПЗ), лікарські засоби та вироби медичного призначення, санаторно-курортне лікування, технічні засоби реабілітації. По потерпілому зроблений розрахунок платежів, що підлягають капіталізації для забезпечення здійснення страхових виплат протягом його життя. Загальна сума платежу, що підлягає капіталізації, складає 2 340 883, 77 грн. Дана сума складається з: страхові виплати- сума щомісячної страхової виплати 2 359,72 х середню очікувану тривалість життя 37,87 х 12 місяців = 1 072 351,16грн.; стаціонарне лікування у ЛПЗ - вартість витрат на одну особу на 2022 рік, яка складає 6 127,00 х середню очікувану тривалість життя - 37,87 = 232 029,49 грн.; лікарські засоби та вироби медичного призначення - вартість витрат на одну особу на 2022 рік, яка складає - 5 376,00 х середню очікувану тривалість життя - 37,87 = 203 589,12 грн.; санаторно-курортне лікування з розрахунку 1 раз у три роки - вартість витрат на одну особу на 2022 рік, яка складає - 16 126,00 х на 13 (середня очікувана тривалість життя 37,87 : 3 роки) = 209 638,00 грн.; технічні засоби реабілітації з розрахунку 1 раз на рік: вартість технічних засобів реабілітації на одну особу на 2022 рік, яка складає 16 402,00 х середню очікувану тривалість життя - 37,87 = 623 276,00 грн. Загальна сума платежів, яка підлягає капіталізації становить - 2 340 883, 77 грн. (два мільйони триста сорок тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 77 копійок), що підтверджується розрахунком капіталізованих платежів станом на 25.05.2022, зробленим на підставі даних Державної служби статистики України.

Як стверджує позивач, ФОП ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність через державну реєстрацію її припинення. До цієї реєстрації у управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області не було підстав проводити капіталізацію страхових платежів, оскільки ФОП ОСОБА_1 до дати реєстрації припинення підприємницької діяльності здійснювала таку і зобов`язана була сплачувати страхові внески до Фонду в порядку, встановленому законом. Підстава провести капіталізацію платежів і вимагати їх сплати виникла тоді, коли відповідач позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності поза процедурою банкрутства. При цьому, звернення із позовом до суду обумовлене тим, що ФОП ОСОБА_1 не виплачено суму капіталізованих страхових платежів в добровільному порядку. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.05.2020 №809/1738/17. При ліквідації фізичної особи-підприємця в процесі проведення спрощеної процедури припинення фізичної особи-підприємця, у першу чергу повинні виконуватися зобов`язання по відшкодуванню шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я aбo смерті потерпілого, тобто капіталізація.

Ненадходження до Фонду соціального страхування України капіталізованих платежів перешкоджає фінансуванню у повному обсязі витрат по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди потерпілим та членам їх родин, проведенню профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих i небезпечних факторів, запобіганню нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров`ю застрахованих, викликаних умовами праці, а також реалізації державної політики у сфері страхування від нещасних випадків на виробництві, чим прямо порушуються інтереси держави.

На підставі викладеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З метою виконання вимог ч. 4 ст.171 КАС України, судом направлено ухвалу від 13.04.2023 до Державної міграційної служби України про витребування інформації, яка міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі, щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 .

Державною міграційною службою України було надано відповідь від 18.04.2023 № 6.2-5821/6-23, відповідно до якої за наявною в ДМС інформацією, зареєстрованим місцем проживанням ОСОБА_1 станом на 24.02.2022 є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

З урахуванням пункту 20 Перехідних положень та на виконання статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на офіційному веб-сайті розміщувались повідомлення про постановлення ухвал та оголошення про виклик від 03.05.2023, 26.05.2023, 09.06.2023, 29.06.2023.

Таким чином, судом вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та можливість надання відзиву на позовну заяву, а також про час та місце проведення судових засідань.

Правом надання відзиву відповідач не скористався.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:

- ухвалою суду від 25.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження;

- ухвалою суду від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з 14.09.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КВЕД основної діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

25.05.2022 до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис, що відповідач припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідач є платником єдиного соціального внеску та є страхувальником в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 31.03.2022 № 44023/655247/618/20 було призначено потерпілому ОСОБА_2 щомісячну страхову виплату в розмірі 2359,72 грн. з 01.03.2022 безстроково.

Згідно з розрахунком капіталізованих платежів страхувальнику ОСОБА_1 станом на станом на 25.05.2022 загальна сума капіталізованих платежів складає 2340883,77 грн.

Враховуючи те, що вказана сума капіталізованих платежів відповідачем не сплачена в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон № 1105) на момент виникнення спірних правовідносин Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105 джерелами формування коштів Фонду, серед іншого, є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 1105 роботодавець зобов`язаний, зокрема: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Частиною 1 ст. 35 Закону № 1105 визначено коло осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, з-поміж яких, зокрема: особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 35 Закону № 1105 усі особи, перелічені у частині першій цієї статті, вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 112 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Припинення підприємницької діяльності фізичної особи також має наслідком втрату такою особою статусу учасника правовідносин, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, зокрема обов`язків страхувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Згідно ст. 1205 ЦК України у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників. У разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 04.12.2019 № 986 (далі - Порядок № 986), капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.

Згідно п. 4 Порядку № 986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення.

Проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що законодавець зобов`язав страхувальника проводити капіталізацію страхових виплат у всіх випадках ліквідації (не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута, але й за інших підстав, передбачених законодавством), із застосуванням Порядку № 986. Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів юридичної особи, оскільки інше не встановлено законом та не випливає із суті відносин.

Згідно ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Стаття 51 ЦК України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення

Разом з цим, відповідальною особою стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа, припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання відповідних зобов`язань, а відтак суми капіталізованих платежів, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, що припинив свою діяльність, підлягають стягненню з фізичної особи.

Отже, припинення підприємницької діяльності позбавляє права відповідача на заняття господарською діяльністю та статусу підприємця, однак не звільняє таку фізичну особу виконувати обов`язки та нести відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Фондом соціального страхування, що виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності.

Відповідач припинив підприємницьку діяльність шляхом державної реєстрації його припинення. До цієї реєстрації у позивача не було підстав провадити капіталізацію страхових платежів, оскільки позивач до дати реєстрації припинення підприємницької діяльності здійснював таку і зобов`язаний був сплачувати страхові внески до Фонду в порядку, встановленому законом. Підстава провести капіталізацію платежів і вимагати їх сплати виникла тоді, коли відповідач позбувся статусу суб`єкта підприємницької діяльності поза процедурою банкрутства. При цьому, звернення із позовом до суду обумовлене тим, що відповідачем не виплачено суму капіталізованих страхових платежів у добровільному порядку.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.05.2020 №809/1738/17.

У матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, якими підтверджено обґрунтованість заявлених позовних вимог, а саме: постанова про призначення перерахованої щомісячної страхової виплати та розрахунок потреби в капіталізації платежів щодо відповідача

Доказів сплати сум спірних капіталізованих платежів відповідачем також не надано.

Отже, з аналізу викладеного, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, оскільки припинення підприємницької діяльності позбавляє права відповідача на заняття господарською діяльністю та статусу підприємця, однак не звільняє таку фізичну особу виконувати обов`язки та нести відповідальність за своїми зобов`язаннями перед Фондом соціального страхування, що виникли під час здійснення нею підприємницької діяльності, тому капіталізовані кошти у сумі 2340883,77 грн підлягають стягненню з відповідача .

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia) та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене, дослідивши і оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, код за ) капіталізовані платежі у сумі 2 340 883, 77 грн. (два мільйони триста сорок тисяч вісімсот вісімдесят три гривні 77 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Є.О. Кисельова