Справа № 460/16474/23
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2023 року м. Рівне №460/16474/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька за участю секретаря судового засідання Кривчук І.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Гольонко М.М.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мічуди Євгенія Васильовича від 23.03.2023 року ВП № 72107100 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на примусовому виконанні у відповідача перебував виконавчий лист № 569/8912/15-ц. 04.05.2023 на адресу відділу надійшла заява стягувача з проханням повернути виконавчий документ без виконання. Внаслідок цього відповідач постановою від 22.06.2023 ВП № 60191519 повернув виконавчий документ стягувачу. Разом з тим, 23.06.2023 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мічудою Є.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 72107100 щодо стягнення з позивача виконавчого збору. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Вказує, що для виконання постанови № 60191519 від 02.10.2019 встановлено інший порядок.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Ухвалою від 13.07.2023 суд відкрив провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.07.2023. В судове засідання прибув представник позивача, позивач не прибув, надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП № 60191519 з примусового виконання виконавчого листа № 569/8912/15-ц, виданого 04.08.2016.

ОСОБА_2 , який був стягувачем у вказаному виконавчому провадженні, 04.05.2023 подав заяву про повернення виконавчого документа без виконання.

Постановою від 22.06.2023 було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

23.06.2023 відповідач прийняв постанову ВП №72107100 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №60191519 від 02.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 397894,79 грн. Залишок нестягнутого виконавчого збору становить 397412,47 грн.

Позивач не погоджується з прийнятою постановою про відкриття виконавчого провадження, що стало підставою звернення до суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404- VIII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно ч.4 ст.27 Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.04.2020 року у справі № 480/3452/19, від 28.01.2021 року у справі № 640/24233/19.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавцем було відкрито виконавче провадження ВП № 60191519, і в цьому виконавчому провадженні 02.10.2019 винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Таким чином суд зазначає, що постанова про стягнення з боржника сум виконавчого збору прийнята державним виконавцем на виконання вимог ч. 4 ст. 27 Закону.

Підстави за яких виконавчий збір не стягується передбачені статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч.5 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно з ч. 9. ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, жоден з цих випадків не мав місця у спірних відносинах.

Стосовно винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору, то позивач таку постанову не оскаржував, вона є чинною.

Підстави для відкриття виконавчого провадження передбачені статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідності до якої виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору відкрито окреме виконавче провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом в силу пункту 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відмінним від виконавчого листа, який по матеріалах справи повернуто стягувачу.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не була скасована чи визнана такою, що не підлягає виконанню.

Щодо тверджень позивача, що стягнення виконавчого збору в окремому виконавчому провадженні, після повернення виконавчого листа стягувачу, можуть бути законними тільки із винесенням окремої постанови про стягнення виконавчого збору в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", суд зазначає таке.

Аналіз статі 27 Закону №1404-VIII свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що на підставі ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

В подальшому ОСОБА_2 , який був стягувачем у виконавчому провадженні ВП 60191519 подав до органу державної виконавчої служби письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Постановою від 22.06.2023 було повернуто виконавчий документ стягувачу та виведено в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на викладене, положеннями Закону №1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Отже, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець, стягує не стягнуту в ході проведення виконавчих дій суму виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та виконує постанову про стягнення виконавчого збору в загальному порядку виконання виконавчих документів.

Така правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі 320/6360/18, від 28.10.2020 року у справі №300/1558/20, від 27.05.2021 року у справі №640/18626/20.

З метою примусового стягнення з боржника залишку виконавчого збору, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору була виділена із завершеного виконавчого провадження ВП № 60191519, зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження та звернута до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII та Інструкцією №512/5.

Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору із боржника ОСОБА_1 існувала на момент отримання заяви про повернення виконавчого документа стягувачу та скасована не була, тобто була чинною.

Закон не пов`язує факт подачі заяви про повернення виконавчого документу із втратою чинності постанов у виконавчому провадженні про стягнення виконавчих зборів.

Закон не зобов`язує державного виконавця повторно приймати постанову про стягнення виконавчого збору, якщо такі постанови вже були прийняті одночасно з відкриттям виконавчого провадження на підставі ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки це б призвело до існування двох ідентичних рішень та можливого подвійного стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18, оскільки предметом розгляду в такій справі були дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасування такої постанови, а в даній справі позивач оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору. Сама ж постанова про стягнення виконавчого збору від 02.10.2019 № 60191519 на даний час є чинною та позивачем не оскаржена.

Отже, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18 не є релевантним у даній справі, оскільки правовідносини не є подібними.

З урахуванням того, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є чинною та ніким не скасована, то відповідно винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору за такою постановою є не правом державного виконавця, а його обов`язком.

Виведена в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчим документом. З огляду на відсутність підстав для повернення такого виконавчого документа, передбачених у частині 4 статті 4 Закону №1404-VIII, державний виконавець на підставі частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2023 ВП № 72107100 з метою примусового стягнення з боржника виконавчого збору до державного бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що постанова від 23.06.2023 ВП № 72107100 про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем відповідно до вимог, в порядку та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження", а тому підстави для її скасування відсутні.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки суд не залучав свідків та призначав проведення експертизи з відповідача судові витрати не стягуються.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 липня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 22А,м .Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя С.М. Дуляницька