Справа № 620/8970/23
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Чернігів Справа № 620/8970/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Кондратенко О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_2 від 13.06.2023 у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_4; зобов`язання Козелецький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження АСВП НОМЕР_4.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що боржник не надав до Козелецького відділу ДВС розрахунок, який став підставою для нарахування та виплати відповідної суми на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі № 620/5519/22. Вказує, що боржник замість нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, в період з 01.12.2015 по 31.12.2015 не нарахував та не виплатив індексацію, а за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 нарахував та виплатив із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2016 року; а замість нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 24.10.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, враховуючи положення норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 .01.2003 № 1018 - відповідач не застосував положення абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1018 та послався на відсутність підстав щодо зазначеного у зв`язку з проведенням розрахунку індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації (базового місяця) - січень 2016 року, що суперечить рішенню суду.

Відповідач відзив на позов не подав.

Третьою особою було подано пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що на виконання рішення суду позивачу було нараховано суму індексації 4503,21 грн. та зараховано на його банківський рахунок 4435,66 грн. Зазначає, що позивач відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.04.2022 № 93 вважається таким, що здав справи і посаду та виключений зі списків особового складу частини з 13.04.2022, вимоги щодо нарахування та виплати за період з 01.03.2018 по 24.10.2022, враховуючи норми абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078, є безпідставними. Надає розрахунок індексації грошового забезпечення з січня 2016 по лютий 2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2016 року.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представників учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі № 620/5519/22 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та з 01.03.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та з 01.03.2018 по 24.10.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, враховуючи положення норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

27.02.2023 Чернігівським окружним адміністративним судом на підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист № 620/5519/22 та 29.05.2023 старшим державним виконавцем Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 249 про нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (відповідно до індексу споживчих цін для проведення індексації, обчисленого наростаючим підсумком, починаючи з січня 2016 року) сума нарахованої позивачу індексації складає за січень-травень 2016 року відсутня, за червень 2016 - лютий 2018 складає 4503,21 грн.

Листом від 07.06.2023 № 935 Військова частина НОМЕР_1 повідомила відповідача про виплату позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно платіжного доручення № 651 від 08.12.2022 позивачу на виконання рішення суду у справі № 620/5519/22 виплачено 4435,66 грн.

В подальшому головним державним виконавцем Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2023 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема такої засади, як обов`язковості виконання рішень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пунктів 1, 16, 18 частини третьої статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

При цьому, частини перша - третя статті 63 Закону передбачають, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону є фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому, державний виконавець повинен достеменно встановити вказаний факт, не обмежуючись лише розглядом повідомлення боржника про виконання рішення.

При винесенні постанови від 13.06.2023 про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець послався на фактичне повне виконання рішення суду.

Разом з тим, судом не встановлено виконання відповідачем обов`язку щодо перевірки виконання судового рішення, а саме відповідачем не було виконано в повній мірі норми, визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вже було встановлено судом, відповідачу Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 07.06.2023 № 935 було повідомлено про виплату позивачу індексації грошового забезпечення.

Так, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 249 та платіжного доручення № 651 від 08.12.2022 позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2016 року, що суперечить рішенню суду у справі № 620/5519/22, яким передбачено застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Також військовою частиною НОМЕР_1 не надано жодного доказу виконання рішення суду в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року, а також з березня 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, враховуючи положення норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, боржником рішення суду у справі № 620/5519/22 на час виникнення спірних правовідносин не виконано в повному обсязі, а відповідачем передчасно винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд не приймає до уваги посилання третьої особи на виключення позивача зі списків особового складу частини з 13.04.2022, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 у справі № 620/5519/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, зокрема з 01.03.2018 по 24.10.2022.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галай В.М. про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2023 у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_4; зобов`язання Козелецький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження АСВП НОМЕР_4.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за рахунок бюджетних асигнувань Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Соборності, буд. 30А, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Галай В.М. про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2023 у виконавчому провадженні АСВП НОМЕР_4.

Зобов`язати Козелецький відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції поновити виконавче провадження АСВП НОМЕР_4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козелецького відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 17.07.2023.

Суддя Н.М. Баргаміна