Справа № 320/7445/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Київ № 320/7445/22

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача 155395,31 грн середнього заробітку за час затримки негайного виконання рішення суду від 01.02.2021 щодо поновлення на посаді заступника голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідач вчасно не виконав рішення суду про поновлення позивача на посаді, з огляду на що, має сплатити середній заробіток за час затримки негайного виконання рішення суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з жовтня 2016 року, позивач займала посаду заступника голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області.

21.05.2018 головою Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації розпорядженням № 64-к, позивача звільнено з займаної посади.

У зв`язку з незаконним звільненням, позивач звернулася до Київського окружного адміністративного суду за судовим захистом порушених трудових прав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 810/3071/18, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області від 21.05.2018 за №64-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника голови Переяслав- Хмельницької районної державної адміністрації Київської області.

Окрім іншого, цим рішенням суду звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22199 (двадцять дві тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 33 коп. з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі № 810/3071/18, замінено відповідача Переяслав-Хмельницьку районну державну адміністрацію Київської області її правонаступником - Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області. Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 залишено без змін.

Позивач зазначає про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Проте, відповідач, в порушення вимог ч. 7 ст. 235 КЗпП України п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду від 01.02.2021 про поновлення позивачки на посаді заступника голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області виконав лише 27.01.2022, видавши наказ № 8 про поновлення позивача на посаді.

За вказаних обставин, позивач вважає, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 про поновлення ОСОБА_1 на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. За доводами позивача, поважних причин для невидавання наказу (розпорядження) про поновлення позивача на посаді заступника голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації негайно після 01.02.2021 у Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації не було. Бориспільська районна державна адміністрація, як правонаступник Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації також не мала будь-яких підстав не виконувати зазначене рішення суду. При цьому, Бориспільська районна державна адміністрація після набуття статусу правонаступника Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації також ухилялася від негайного виконання рішення суду. На це вказують відповідні звернення позивача та відповідь самої адміністрації.

Позивач вказує на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 810/3071/18 визначено, що середньомісячна заробітна плата позивачки складала, 22199,33 грн, а згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), позивачка у 2021 році отримувала заробіток з лютого по червень 2021 року. У 2022 році позивача не отримувала доходу.

Таким чином, остання вважає, що в порядку ст. 236 КзпП України, з відповідача повинен бути стягнутий середній заробіток за час затримки негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з липня 2021 року по січень 2022 року (7 місяців), що складає 155395,31 грн (7*22199,33).

Наведене і зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Правові положення аналогічного змісту містяться також в статті 235 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тож, з наведеного слідує, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Як встановлено судом, рішення суду від 01.02.2021 про поновлення позивачки на посаді заступника голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області, відповідач виконав лише 27.01.2022, видавши наказ № 8 про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

При цьому, належних та достатніх доказів неможливості виконати рішення суду, відповідачем суду не надано, при цьому, оскарження даного рішення суду в апеляційному порядку чи звернення із заявою про його роз`яснення, не є підставою для невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Суд звертає увагу на те, що спосіб відновлення порушеного права в адміністративному судочинстві має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на поновлення на роботі порушено внаслідок затримки виконання рішення суду, а тому, в межах цього спору необхідно вжити заходів стосовно ефективного поновлення прав позивача.

Ураховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої, проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України, проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Суд зазначає, що предметом розгляду цієї справи не є притягнення до відповідальності за невиконання рішення, а ефективний захист прав позивача, шляхом виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України, суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 у справі № 280/360/19.

Оскільки судом встановлено факт затримки виконання рішення суду від 01.02.2021 в справі № 810/3071/18, у період з 02.02.2021 (наступний день з дати винесення судового рішення) по 26.01.2022 (день, до дати винесення відповідачем наказу про поновлення позивача на посаді), то суд приходить до висновку, що позивач має право на виплату середнього заробітку за час такої затримки.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.02.2021 по 26.01.2022.

Що стосується розрахунку розміру суми, що підлягає стягненню, суд звертає увагу на таке.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі по тексту - Порядок).

За змістом пункту 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Втім, у матеріалах даної справи відсутня довідка про розмір середнього заробітку позивача, з якої можливо було б здійснити відповідний розрахунок, а сторонами його до суду не було надано.

Також, суд звертає увагу на те, що межах розгляду справи № 810/3071/18, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом було враховано та зазначено про те, що середньомісячна заробітна плата, згідно наданої відповідачем довідки, становить 22199,33 грн, при цьому, довідка, видана відповідачем на виконання вимог суду, містить неправильний розрахунок середньоденної плати у сумі 528,57 грн. та не може слугувати для розрахунку, оскільки 22199,33*2/41 (кількість робочих днів за лютий -березень) = 1083 грн. Тобто, належного розрахунку розміру середньоденної суми заробітку позивача немає.

Тож, за відсутності в межах даної справи належної довідки про розмір заробітної плати позивача, суду здійснити коректний обрахунок суми середнього заробітку за час затримки негайного виконання рішення суду, не вбачається за можливе, тому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, шляхом вказівки в резолютивній частині періоду, якого слід виходити відповідачу при розрахунку суми до стягнення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду даного спору не було надано пояснень щодо предмету позову, а доводи позовної заяви знайшли свого підтвердження, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав, наведених судом вище.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Бориспільської районної державної адміністрації Київської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки негайного виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі № 810/3071/18 за період з 02.02.2021 по 26.01.2022.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.