Справа № 460/5506/21
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/5506/21 пров. № А/857/5801/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року (головуючий суддя: Щербаков В.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу, -

встановив:

Управління Держпраці у Рівненській області 25.05.2021 звернулося з позовом до суду, в якому просило стягнути фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь державного бюджету України штраф в розмірі 34000 грн.

Обґрунтовує позов тим, що посадовими особами Управління Держпраці у Рівненській області проведено планову перевірку характеристик продукції у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у сфері ринкового нагляду, за результатами якої складено Акт перевірки характеристик продукції від « 29» січня 2021 року № РВ 01а/10-01, в якому зазначено, що під час планової виїзної перевірки було виявлено 3 порушення дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у сфері ринкового нагляду, винесено рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від « 29» січня 2021 року № 01 та застосований обмежувальний (корегувальний) захід - обмеження надання продукції на ринку шляхом усунення формальної невідповідності. Термін виконання рішення 25 лютого 2021 року.

ФОП ОСОБА_1 у встановлений у рішенні термін надав повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 19.02.2021, які зареєстровані в Управлінні 24.02.2021 за № 1710/10-13 та 1711/10-13. Інформація зазначена у цих повідомленнях майже однакова, проте у кожному повідомленні вказаний додаток - Акт повернення майна № 7 від 01.02.2021, але наданий він лише до одного повідомлення. До повідомлень, також, додані фотокопії машин та устаткування. Проаналізувавши повідомлення про виконання рішення, встановлено, що інформація, яка міститься у повідомленнях та долучених до них документах, фотокопіях є недостатніми для підтвердження факту результативності виконання рішення. Також, наявні обґрунтовані сумніви щодо достовірності наданої інформації, так як машини та устаткування були надані ФОП ОСОБА_1 згідно накладних від ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 від 21.05.2020, ФОП ОСОБА_3 № НОМЕР_2 від 24.11.2020, проте, як зазначено у наданих повідомленнях, фізична особа - підприємець звернувся безпосередньо до імпортера ФОП ОСОБА_4 та повернув йому продукцію згідно Акту повернення майна № 7 за Договором відповідального зберігання № 17668/0 від 20.10.2020. У такому разі не було надано вказаного Договору та невідомо, що було предметом договору.

Відповідно до частини 4 статті 34 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції», у термін з 09.03.2021 по 12.03.2021 проведено позапланову виїзну перевірку стану виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 29.01.2021 № 01. За результатами, якої винесено постанову про накладення штрафу від 25 березня 2021 року № 1. ФОП ОСОБА_1 не сплатив штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови, а також не надав у термін до 31.03.2021 повідомлення про виконання рішення, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року допущено процесуальне правонаступництво у справі № 460/5506/21 шляхом заміни позивача Управління Держпраці у Рівненській області (ЄДРПОУ - 39780243) його правонаступником - Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці (ЄДРПОУ - 44778105).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці судові витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає таке необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області № 34 від 25.01.2021 про проведення планової перевірки характеристик продукції у ФОП ОСОБА_1 та направлення Управління Держпраці у Рівненській області на проведення перевірки № 23-Н/09-27 від 25.01.2021 в період з 26.01.2021 по 29.01.2021 посадовими особами Управління Держпраці у Рівненській області проведено планову перевірку характеристик продукції у відповідача з дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у сфері ринкового нагляду.

За результатами якої складено Акт перевірки характеристик продукції № РВ 01а/10-01 від 29.01.2021.

Актом зафіксовано 3 порушення вимог законодавчих та нормативно- правових актів у сфері ринкового нагляду.

Управлінням Держпраці у Рівненській області 29.01.2021 прийнято рішення № 01 про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано обмежувальний (коригуючий) захід відповідно до статей 28-32 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та статті 12 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», а саме: обмеження надання продукції на ринку з усуненням формальної невідповідності.

ФОП ОСОБА_1 направив Управлінню Держпраці в Рівненській області повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, з копіями документів, які на переконання позивача підтверджували факт виконання рішення, тобто усунення виявлених порушень характеристик продукції.

У період з 09.03.2021 по 12.03.2021 року Управлінням Держпраці в Рівненській області на підставі Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, повідомлення про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, поданого позивачем та направлення на проведення перевірки проведено позапланову виїзну перевірку стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, за результатами якої складено Акт № РВ 05а/10-01 від 12.03.2021.

Актом перевірки констатовано, що рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів виконано суб`єктом господарювання частково та не може бути визнано результативним.

Цього ж дня, 12.03.2021 Управлінням Держпраці у Рівненській області прийнято рішення № 05 про внесення змін до рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 01 від 29.01.2021.

Управлінням Держпраці у Рівненській області 25.03.2021 винесено Постанову № 1 про накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 грн.

У зв`язку з несплатою штрафу в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу від 25.03.2021 № 1 є скасованою та не чинною, а отже не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2735-VI (далі Закон № 2735) встановлює правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції.

Згідно зі ст. 4 Закон № 2735 метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №2735 заходами ринкового нагляду є: 1) перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); 2) обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: а) обмеження надання продукції на ринку; б) заборону надання продукції на ринку; в) вилучення продукції з обігу; г) відкликання продукції; 3) контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; 4) попередження органами ринкового нагляду споживачів (користувачів) про виявлену цими органами небезпеку, що становить продукція.

Порядок проведення перевірок характеристик продукції визначений ст. 23 Закону № 2735.

У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, передбачених пунктами 1 і 6 частини сьомої цієї статті, вживає заходів щодо визначення виробника такої продукції або особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг, особи, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, а також всіх осіб, яким відповідний суб`єкт господарювання поставив таку продукцію (ч. 12 ст. Закону №2735).

Частиною 1 ст. 29 Закону № 2735 передбачено, що у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.

Згідно з ч. 3 ст. 29 Закону №2735 орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності, якщо цей орган встановить будь-яку таку невідповідність: знак відповідності технічним регламентам було нанесено з порушенням вимог, визначених у відповідному технічному регламенті; не було нанесено знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом; не було складено декларацію про відповідність або декларація про відповідність (її копія чи спрощена декларація про відповідність) не супроводжує продукцію, якщо це передбачено відповідним технічним регламентом; декларацію про відповідність було складено з порушенням вимог; органу ринкового нагляду не надано доступу до технічної документації або вона є неповною; вчинено інші порушення встановлених вимог, визначені у відповідному технічному регламенті як формальна невідповідність.

За правилами ч. 4 ст. 29 Закону №2735 у разі якщо органом ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлення відповідного суб`єкта господарювання про виконання ним рішення про приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами чи усунення формальної невідповідності та/або перевірки стану виконання суб`єктом господарювання цього рішення, проведених відповідно до статті 34 цього Закону, встановлено, що невідповідність продукції встановленим вимогам не усунено або усунено частково, орган ринкового нагляду відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів вживає таких обмежувальних (корегувальних) заходів: обмеження, заборона надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.

Відповідно до ст. 33 Закону № 2735 обмежувальні (корегувальні) заходи запроваджуються відповідними рішеннями органів ринкового нагляду. Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті, зокрема, за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень митних органів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону. Зазначені рішення також можуть бути змінені за результатами розгляду органами ринкового нагляду клопотань, пояснень, заперечень та інформації, наданих суб`єктами господарювання відповідно до частин десятої і п`ятнадцятої цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 34 Закону № 2735 з метою контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів органи ринкового нагляду:

1) аналізують повідомлення про виконання цих рішень, надані (надіслані) суб`єктами господарювання, яких стосувалися такі рішення;

2) проводять перевірки стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень;

3) здійснюють моніторинг результативності вжитих обмежувальних (корегувальних) заходів.

Суб`єкт господарювання, якого стосується рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, має у визначений у такому рішенні строк надати (надіслати) органу ринкового нагляду, що прийняв відповідне рішення, повідомлення про його виконання. До цього повідомлення суб`єкт господарювання може додавати документи або їх копії, що підтверджують виконання рішення.

У разі якщо інформація, що міститься в повідомленні суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, та долучені до рішення документи є недостатніми для підтвердження результативності виконання цього рішення, а також за наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цієї інформації відповідний орган ринкового нагляду проводить перевірку стану виконання суб`єктом господарювання такого рішення.

У разі якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт невиконання чи часткового виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення або виконання рішення не може бути визнано результативним, орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про внесення змін до зазначеного рішення. Такі зміни можуть передбачати вжиття нових обмежувальних (корегувальних) заходів.

У силу вимог п. 3 ч. 4 ст. 44 Закону № 2735 за невиконання або неповного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності, визначених частиною третьою статті 29 цього Закону, до суб`єкта господарювання (розповсюджувачів) застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону № 2735 справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками відповідно до їх компетенції.

Постанова надсилається суб`єкту господарювання не пізніше наступного робочого дня за днем її оформлення.

Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення.

У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами позапланової виїзної перевірки відповідача, встановлено факт невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та на виконання ст. 44 Закону № 2735, керівником Управління Держпраці у Рівненській області прийнято постанову № 1 від 25.03.2021 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн.

Відповідач не погодився з постановою Управління Держпраці у Рівненській області № 1 від 25.03.2021 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34000 грн та оскаржив її в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 у справі № 460/4074/21, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.06.202, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Рівненській області про накладення штрафу № 1 від 25 березня 2021 року в повному обсязі.

Тобто, рішення у справі № 460/4074/21, яким скасовано постанову Управління Держпраці в Рівненській області про накладення штрафу № 1 від 25 березня 2021 року, на підставі якої позивач просить стягнути штраф у розглядуваній справі № 460/5506/21, набрало законної сили 28.06.2022.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки постанова про накладення штрафу № 1 від 25 березня 2021 року є скасованою, а тому відсутні правові підстави для стягнення на користь державного бюджету України штрафу в розмірі 34000 грн, отже позов задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу подано: договір про надання правової допомоги № 21-04/23 від 26.04.2021, розрахунок суми гонорару з описом виконаних робіт, акт прийому-передачі послуг на суму 3000,00 грн та платіжне доручення № 116 від 26.11.2021 на суму 3000 грн, яке свідчить про оплату наданих послуг.

Згідно розрахунку суми гонорару, адвокат надав відповідачу такі правові послуги: вивчення та правовий аналіз доказів по справі, підготовка відзиву. Визначена кількість витраченого часу 3 год, ставка за годину - 1000 грн. Вартість 3000 грн.

Згідно акту прийому-передачі послуг, сторони погодили, що розмір гонорару за надану правничу допомогу ставить 3000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, докази про оплату послуг.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що розмір відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі становить 3000 грн.

Таким чином, апеляційна скарга Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі № 460/5506/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш