Справа № 620/917/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/917/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 27 березня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - Департамент, відповідач), в якому просить:

1.визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту № 424 о/с від 20.12.2022 в частині зазначення виплати ОСОБА_1 компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, встановивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%;

2. наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 424 о/с від 20.12.2022 у частині звільнення зі служби в Національній поліції відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (0064833) старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління, із 20 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%», абзац 2 викласти у наступній редакції: «полковника поліції ОСОБА_1 (0064833) старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління, із 20 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році та виплатою компенсації за 263 доби невикористаних щорічних чергових та додаткових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 20.12.2022. Установити розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%»;

3.визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових та додаткових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 20.12.2022, всього 263 доби, у загальній сумі 159 272,80 грн;

4.зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних чергових та додаткових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 20.12.2022, всього 263 доби, у загальній сумі 159 272, 80 грн;

5.зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2022 року по день прийняття судом рішення у справі, з розрахунку середньоденного розміру грошового забезпечення у розмірі 759,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства в частині невиплати всіх належних сум при звільненні зі служби 20.12.2022, зокрема компенсації за невикористані щорічні чергові та додаткові оплачувані відпустки за період з 07.11.2015 по день звільнення. У зв`язку з невірним виказанням у наказі про звільнення кількості днів для виплати компенсації за невикористані відпустки, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Також вважає, що у нього є право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 20.12.2022 № 424 о/с в частині зазначення виплати ОСОБА_1 компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України внести зміни до наказу від 20.12.2022 № 424 о/с, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових оплачуваних та додаткових відпусток за період з 07.11.2015 до 31.12.2021 та за додаткові відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2021 роки та за період з 01.01.2022 до 20.12.2022.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних чергових оплачуваних та додаткових відпусток за період з 07.11.2015 до 31.12.2021 та за додаткові відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2021 роки та за період з 01.01.2022 до 20.12.2022.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткововгозадоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що наказом Національної поліції України віл 07.11.2015 № 13 о/с по Департаменту внутрішньої безпеки: відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції від 06.11.2015 № 13 «Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції» призначити прибулих з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановлення посадових окладів відповідно до штатного розпису з 07 листопада 2015 року: по управлінню внутрішньої безпеки в Чернігівській області призначено ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання «полковник міліції», оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання «полковник поліції» /а. с. 56/.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11.02.2022 № 87 о/с ОСОБА_1 призначений старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління з посадовим окладом 2700 гривень, у порядку переведення, звільнивши його з посади заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та зонального контролю Чернігівського управління /а. с. 57/.

Також позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.05.2016 /а. с. 10/.

Накази від 08.07.2016 № 89 о/с, наказ від 22.11.2017 № 284 о/с, наказ від 02.05.2018 № 73 о/с, наказ від 20.11.2019 № 279 о/с, наказ від 13.07.2020 № 284 о/с, наказ від 22.04.2021 № 122 о/с свідчать про надання позивачу додаткової відпустки із збереженням заробітної плати та щорічних чергових оплачуваних відпусток, відповідно /а. с. 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24/.

Наказом ДВБ НПУ від 20.12.2022 № 424 о/с відповідно п ч 2 (за станом здоров`я ((через хворобу) - за рішенням медичної комісії ро непридатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону У країни «Про Національну поліцію» полковник поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління звільнений зі служби в поліції із 20 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%. У наказі ДВБ НПУ від 20.12.2022 № 424 о/с зазначено, що станом на день звільнення становить: «стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 25 років 03 місяці 12 днів; вислуга років у пільговому обчисленні 01 рік 01 місяць 13 днів: вислуга років для призначення пенсії 26 років 04 місяці 25 днів» /а. с. 58/.

Розрахунок компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році міститься у довідці щодо виплати позивачу такої компенсації від 10.02.2023 № 39 /а. с. 67/.

Відповідно до довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 03.01.2023 № 3 кількість невикористаних щорічних чергових оплачуваних відпусток, а також додаткових відпусток ОСОБА_1 становить:

- за період із 07.11.2015 до 31.12.2015 відпустка у кількості 3 діб не використана;

- за період з 01.01 2016 до 3 1.12.2016 невикористана частина відпустки становить 34 доби (з 25 липня по 03 серпня 2016 року - 10 діб, наказ ДВБ НП України від 08.07.2016 № 89 о/с);

Додаткову відпустку відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із збереженням заробітної плати за 2016 використав у кількості 14 діб (з 11 по 24 липня 2016 року, наказ ДВБ НП України від 08.07.2016 № 89 о/с);

- за період з 01.01.2017 до 31.12.2017 відпустка у кількості 31 доби не використана (з 25 листопада по 08 грудня 2017 року - 14 діб, наказ ДВБ НП України від 22.11.2017 № 284 о/с);

- за період з 01.01.2018 до 31.12.2018 відпустка у кількості 25 діб не використана (з 11 по 31 травня 2018 року - 21 добу (з урахуванням 1 святкового дня, наказ ДВБ НП України від 02.05.2018 № 73 о с);

- за період з 01.01.2019 до 31.12.2019 відпустка у кількості 25 діб не використана (з 02 до 21 грудня 2019 року - 20 діб, наказ ДВБ НП України від 20.11.2019 № 279 о/с);

- за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 відпустка у кількості 16 діб не використана (з 20 липня до 03 серпня 2020 року 15 діб, наказ ДВБ НП України від 13.07.2020 № 224 о/с, з 03 до 17 травня 2021 року - 15 діб (з урахуванням 1 святкового дня), наказ ДВБ НП України від 22.04.2021 № 122 о/с);

- за період з 01.01.2021 до 31.12.2021 відпустка у кількості 45 діб не використана;

- за період з 01.01.2022 до 20.12.2022 виплачена компенсація за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327 %.

Додаткові відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» із збереженням заробітної плати за 2017-2021 роки та за період з 01.01.2022 до 20.12.2022 не використані /а. с. 12-13/.

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових та додаткових оплачуваних відпусток протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та Положенням про проходження служби начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 року.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Статтею 4 Закону №504/96-ВР передбачено такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

В силу вимог частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції.

Частиною першою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга статті 93 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У відповідності до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абзацами сьомим, восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію».

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першох інстанції, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 по справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання мають застосовуватись приписи КЗпП України та Закону України «Про відпустки».

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, від 06.02.2020 у справі №818/1276/17, від 31.03.2020 у справі № 808/2122/18 та від 02.07.2020 у справі №825/1038/16, враховуючи наступне..

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 відступив від правового висновку, сформованого у зазначеному вище рішенні суду та підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі № 360/1874/20, що враховується судом при вирішенні цієї справи відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» установлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Тобто зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у постановах від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20, від 29.04.2021 у справі № 200/602/20-а.

Верховний Суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідачем протиправно не було проведено з ним всіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових оплачуваних та додаткових відпусток, на які позивач має право.

Зважаючи на те, що відповідачем порушено вимоги Порядку № 260 та протиправно враховано і зазначено в наказі від 20.12.2022 № 424 о/с лише 41 добу, згідно якої позивачу виплачено компенсацію невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, то суд доходить висновку, що вказаний наказ відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині зазначення виплати ОСОБА_1 компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році.

Що стосується вимоги позивача - наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 424 о/с від 20.12.2022 у частині звільнення зі служби в Національній поліції відповідно до пункту 2 (за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнити зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (0064833) старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління, із 20 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%», абзац 2 викласти у наступній редакції: «полковника поліції ОСОБА_1 (0064833) старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Київського обласного управління, із 20 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році та виплатою компенсації за 263 доби невикористаних щорічних чергових та додаткових оплачуваних відпусток за період з 07.11.2015 по 20.12.2022. Установити розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 58,327%», а також щодо визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації за невикористані дні відпустом, всього 263 доби, у загальній сумі 159 272,80 грн та зобов`язати вчинити ці дії, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд вирішує питання по суті, якщо це відповідає закону. В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, обираючи спосіб захисту прав у сфері публічно-правових відносин, не може у своєму рішенні використовувати повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки адміністративний суд у виборі способу захисту прав у сфері публічно-правових відносин обмежується конституційними засадами.

Оскільки саме Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є органом, уповноваженим на здійснення розрахунку та виплати грошової компенсації за невикористані відпустки, суд вважає вказані вище позовні вимоги як втручання у дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням зазначеного, з метою захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.12.2022 № 424 о/с в частині зазначення виплати ОСОБА_1 компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році та зобов`язати відповідача внести зміни до наказу від 20.12.2022 № 424 о/с, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а також визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних чергових оплачуваних та додаткових відпусток за період з 07.11.2015 до 31.12.2021 та за додаткові відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2021 роки та за період з 01.01.2022 до 20.12.2022 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічних чергових оплачуваних та додаткових відпусток за період з 07.11.2015 до 31.12.2021 та за додаткові відпустки відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2021 роки та за період з 01.01.2022 до 20.12.2022.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги розраховану кількість діб відпусток та суму компенсації, яка підлягає виплаті, здійснену позивачем самостійно, з підстав, вказаних судом вище, а саме зважаючи на дискреційні повноваження відповідача з цього питання.

Також суд вказує, що відповідно до довідки відповідача від 03.01.2023 № 3 /а. с. 12-13/ позивачу за період з 01.01.2022 до 20.12.2022 виплачена компенсація за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року у розмірі 58,327%, а відтак вимога щодо виплати компенсації за цей період задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 21 грудня 2022 року по день прийняття судом рішення у справі, з розрахунку середньоденного розміру грошового забезпечення у розмірі 759,61 грн, колегі суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відтак захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.

Таким чином, оскільки на момент розгляду цієї справи з позивачем не проведено повного розрахунку - не здійснено нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, позовна вимога в цій частині є передчасною.

Подібну правову позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16.

Отже, наразі у суду відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь позивача виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованих відповідачем сум, тобто у майбутньому. За наведених обставин, зазначена вимога є передчасною, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль