Справа № 460/50147/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/50147/22 пров. № А/857/8719/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року, ухвалене суддею Гресько О.Р. у м. Рівне о 16 год. 36 хв. у справі № 460/50147/22 за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Вераллія Україна» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 199/33-00-07-01 від 23.08.2022 року

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 23.08.2022 №199/33-00-07-01.

Стягнуто на користь приватного акціонерного товариства «Вераллія Україна» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків витрати по сплаті судового збору в сумі 24810,00 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не встановив конкретної господарської операції, в якій використовується або планується використання отриманого склобою, і не довів, що така конкретна господарська операція не є господарською діяльністю позивача. Висновки про порушення податкового законодавства позивачем базуються, в основному, на сумнівах щодо технології виробництва та необхідних виходів готової продукції підприємства. Проте, суд зауважив, що відповідач не має відповідної компетенції щоб оцінювати окремі елементи виробничого (технологічного) процесу. Суд зробив висновок, що діяльність позивача з виробництва склотари (та витрати енергоресурсів для забезпечення такої діяльності), в тому числі із зворотних відходів, безпосередньо є господарською діяльністю позивача. Придбання і використання енергоносіїв на виготовлення продукції, в тому числі в частині зворотних відходів склобою, в рамках господарської діяльності підприємства, належним чином підтверджена позивачем.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивач у період, за який проводилась перевірка, виробив неякісну продукцію, яка відсортовується інспекційними машинами і в результаті заміни асортименту повторно списується як відходи. На виготовлення продукції, яка не відповідає технічним показникам якості та в подальшому повторно списується як зворотні відходи (склобій), було списано природний газ та дизельне паливо на загальну суму 10423221,07 грн, що, на думку відповідача, свідчить про використання цих видів палива у негосподарській діяльності. Відповідач вважає, що позивач мав сплатити грошове зобов`язання у сумі 2084644,21 грн на операцію «списання витрат з енергії плавлення» на об`єм скломаси 2956 т.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на підставі наказу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.06.2022 року № 38, відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн за деклараціями з податку на додану вартість за січень 2022 року з урахуванням декларування від`ємного значення ПДВ та поданих уточнюючих розрахунків, в тому числі і заявленого до відшкодування із бюджету. Перевірка проводилась з 07.06.2022 року по 21.07.2022 року. Згідно з наказом відповідача від 20.06.2022 № 49, перевірку зупинено з 27.06.2022 року на термін 30 робочих днів, а згідно з наказом від 20.07.2022 року № 64, термін перевірки продовжено на 1 робочий день з 21.07.2022 року.

За результатами перевірки відповідач 28.07.2022 року склав акт № 104/33-00-07-01/22555135 у якому зафіксував такі порушення:

- п.198.5 ст. 198, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення показника у рядку 19 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, та відповідно у рядку 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 19.1. + рядок 20.3. декларації) переноситься до рядка 16.1. декларації наступного звітного періоду» податкової декларації з ПДВ за січень 2022 року в сумі 2084644,21 грн.;

- п.201.10 ст.201 ПКУ нездійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого ст.201 ПКУ за січень 2022 року на загальну суму 12507865,26грн, в тому числі ПДВ 2084644,21 грн.

23.08.2022 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 199/33-00-07-01.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд встановив те, що для виробництва готової продукції (скловиробів) підприємство використовує (переплавляє в печах): сировину (вапняк, пісок, кобальт, кокс, оксид заліза, польовий шпат), в тому числі склобій (придбаний у інших осіб та власний).

В результаті технологічного циклу виробництва позивач поряд із готовою продукцією отримує зворотні відходи (власний склобій), який повторно направляється підприємством у виробництво (для плавлення та виготовлення готової продукції) (актом списання склобою від 31.01.2022 року та акт оприбуткування склобою від 31.01.2022 року).

Для переплавлення в скломасу в печах підприємство використовує енергоресурси (природний газ, дизельне паливо, електроенергія).

Для цього позивач у спірний період уклав договір поставки палива із Дочірнім підприємством «Авіком Рівне» № 125 від 22.12.2021 року.

Дизельне паливо списано позивачем у зв`язку із використанням у виробничих цілях як «дизельне паливо для печей» на підставі актів № № від 05.01.22, № від 06.01.22, № від 06.01.22, № від 10.01.22, № від 11.01.22, № від 11.01.22, № від 13.01.22, № від 17.01.22, № від 19.01.22, № від 21.01.22, № від 24.01.22, № від 25.01.22, № від 26.01.22, № від 27.01.22, № від 28.01.22, № від 31.01.22.

Використання газу підтверджується актом наданих послуг № РВЯ82001426 від 31.01.2022 року з АТ «Рівнегаз», актом приймання-передачі природного газу № РВ00059829 з АТ «Рівнегаз», рахунком № 62001323 від 31.01.2022 року АТ «Рівнегаз», копіями рапортів роботи скловарної печі № 3 за січень 2022 року.

Відповідач стверджує, що позивач використав газ і дизельне паливо для виготовлення продукції зі зворотних відходів (склобій), яка в подальшому використана в негосподарській діяльності товариства.

Відповідно до пункту 198.5. статті 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, для нарахування «компенсаційних» податкових зобов`язань з ПДВ необхідно щоб товари/послуги були придбані із ПДВ та призначалися для використання або починали використовуватись в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Суд звертає увагу, що для застосування вказаної норми має бути доведений початок такого використання і вказано, в якій саме операції використано, і з якої причини таку операцію не слід відносити до господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до наведеного, операцією є дія або подія, в результаті якої відбулась зміна активів та зобов`язань.

Тобто, для застосування п.198.5 ст.198 ПК України необхідно визначити дію або подію, в результаті якої відбулась зміна активів та зобов`язань, і така дія/подія і подальша зміна активів та зобов`язань не є господарською діяльністю платника податків.

Відповідно до п. 6 Положення (стандартів) бухгалтерського обліку (далі - П(С)БО) «Витрати» витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені».

При цьому, П(С)БО 16 «Витрати» визначає категорії витрат, зокрема, витрати, які включаються у собівартість реалізованої продукції, витрати, пов`язані з операційною діяльністю (адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати), інші витрати. Відповідно, має прослідковуватись та встановлюватись, куди віднесені відповідні витрати.

Відповідач в акті перевірки не зафіксував та не вказав, з посиланням на первинні документи, яка дія/подія відбулась, в результаті якої мало місце зменшення активів або збільшення зобов`язань, і як це відображено або мало б бути відображено у бухгалтерському обліку за П(С)БО.

Тобто, відповідач не встановив конкретної господарської операції, в якій використовується або планується використання отриманої зі склобою продукції, і не довів, що така конкретна господарська операція не є господарською діяльністю позивача.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, шо висновки податкового органу про порушення податкового законодавства позивачем базуються в основному на сумнівах щодо технології виробництва та необхідних виходів готової продукції підприємства.

Позивач надав та є у матеріалах справи документи щодо енергоносіїв, які використовуються для виробництва скломаси: копії актів приймання передачі природного газу та розподілу за січень 2022 року; копії актів приймання передачі та розподілу природного газу та розподілу за січень 2022 року; копію калькуляції виробничої собівартості із зазначенням витрат енергії, включених до вартості продукції; копія довідки використання енергоносіїв підрозділами (газ) за січень 2022 року; копії актів на списання дизельного палива за січень 2022 року

Отже, придбання і використання енергоносіїв на виготовлення продукції, в тому числі в частині зворотних відходів склобою, в рамках господарської діяльності підприємства, належним чином підтверджені позивачем.

Таким чином відповідач не довів, що газ та дизельне паливо, які використані для виробництва продукції, в результаті повторної переробки відходів (склобою), використані не у господарській діяльності позивача.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року у справі № 460/50147/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 13.07.2023 року