Справа № 260/5452/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2023 року м. Ужгород№ 260/5452/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, ), яким просить суд: "1. Визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк; 2. Прийняти адміністративний позов до розгляду; 3. Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП №58247556 (виконавчий документ Постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 71824,72 грн. від 14.06.2018 року ВП №50616366) протиправною; 4. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №58247556 зі стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 71824,72 грн. (виконавчий документ Постанова про стягнення виконавчого збору від 14.06.2018 року ВП №50616366; боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); 5. Судові витрати покласти на відповідача.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року було прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначає, що на виконанні в державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 50616366 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року з виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року. В ході виконавчого провадження, головним державним виконавцем 14 червня 2018 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 50616366 розмірі 71824,72 грн. Постановою державного виконавця від 31 січня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 58247556 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 14 червня 2018 року № 50616366. Позивач зазначає, що постановою Закарпатського апеляційного суду по справі №308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року було скасовано, однак всупереч вимог закону, згідно даних АСВП №58247556 постанова про стягнення виконавчого збору № 50616366 від 14 червня 2018 року розмірі 71824,72 грн досі перебуває на примусовому виконанні. Позивач наголошує на тому, що виконавче провадження № 58247556 зі стягнення виконавчого збору за наслідками закінчення виконавчого провадження має бути закінчено, оскільки рішення, на підставі якого воно було відкрито, скасовано Постановою Закарпатського апеляційного суду по справі №308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року.

Відповідачем відзиву на позов до суду не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

07 лютого 2023 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача відповідно до якого останній просив суд розглянути справу без його участі (а.с. 37).

Статтею 287 частиною 4 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом вживалися заходи направлення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та повістки про виклик в судове засідання призначене на 14 липня 2023 року було надсилано з використанням системи ЄСІТС та доставлено в його електронний кабінет 06 липня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, у зв`язку з чим представник відповідача вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с. 34).

Згідно зі статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на виконанні Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (правонаступником якого є відповідач по справі - Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції), перебувало виконавче провадження № 50616366 з примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року.

Одночасно, головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області прийнято постанову від 14 червня 2018 року № 50616366 про стягнення виконавчого збору у розмірі 71824,72 гривень (а.с. 13).

14 вересня 2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області було ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання у виконавчому провадженні № 50616366 (а.с. 15).

31 жовтня 2019 року на виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 14 червня 2018 року № 50616366, відповідачем відкрито виконавче провадження № 58247556 зі стягнення виконавчого збору (а.с. 14).

В подальшому виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року передано на виконання приватного виконавця виконавчого округу Лукечі О.В. ВП № 57365646, яке було закінчене на підставі Постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 травня 2020 року, у зв`язку із тим, що рішення Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 13 березня 2015 року на підставі якого воно було відкрито, скасовано Постановою Закарпатського апеляційного суду по справі № 308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року (а.с.а.с. 16, 17)

Як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень постановою Закарпатського апеляційного суду по справі № 308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення. Позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Філії-Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" 714593,23 гривень, в тому числі: 326000,00 гривень - основний борг; 5272,09 гривень - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 3198,73 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 7394,49 гривень - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту; 245 767,54 гривень - відсотки за користування кредитом; 36039,37 гривень - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту; 29 109,90 гривень - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту; 61 811,11 гривень - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Філії-Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" сплачений судовий збір в сумі по 1827 грн з кожного (номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 87701354).

Закарпатським апеляційним судом видано виконавчий лист № 308/9560/14-ц від 29 квітня 2020 року, який було звернуто до примусового виконання до приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павла Івановича (ВП №62318817).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62318817 від 31 травня 2023 року сума боргу сплачена в повному обсязі, основна винагорода та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі (а.с.а.с. 11, 12).

Зважаючи на ту обставину, що рішення суду для виконання якого було відкрито виконавче провадження № 50616366 та за яким державним виконавцем винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору, скасовано позивач вважає, що в діях відповідача вбачаються ознаки протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів з винесення постанови закінчення виконавчого провадження №58247556 зі стягнення виконавчого збору з та просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії з цього приводу.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі по тексту - Закон України № 1403-VIII), Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі по тексту - Закон України № 1404-VIII), Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі по тексту - Інструкція № 512/5) та відповідними процесуальними законами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1частини 1 Закону України № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно із статтею 3 частиною 1 Закону України № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 1 частина 1 Закону України № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 27 частини 1 Закону України № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до статті 3 частини 1 пунктів 1, 2 Закону України № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів, постанов судів у адміністративних справах, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, тощо.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до статті 26 частин 5 та 6 Закону України № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Отже, з аналізу вищезазначеного вбачається, що обов`язком держаного виконавця при відкритті виконавчого провадження є зазначення стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі встановленому статті 27 Закону України № 1404-VIII.

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність в діях відповідача ознак протиправної бездіяльності та зобов`язання його винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58247556 щодо стягнення з позивача виконавчого збору, суд зазначає таке.

Стаття 27 частина 7 Закону України № 1404-VIII визначає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до статті 39 частини 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

У той же час за приписами статті 40 Закону України № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був боржником у виконавчому провадженні № 50616366 щодо примусового виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року, виданого на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2015 року у справі № 308/9560/14-ц.

Одночасно, головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області прийнято постанову від 14 червня 2018 року № 50616366 про стягнення виконавчого збору у розмірі 71824,72 гривень (а.с. 13).

14 вересня 2018 року заступником начальника відділу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області було ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання у виконавчому провадженні № 50616366 (а.с. 15).

31 жовтня 2019 року на виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 14 червня 2018 року № 50616366, відповідачем відкрито виконавче провадження № 58247556 зі стягнення виконавчого збору (а.с. 14).

Проте, про що зазначено судом вище, як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень постановою Закарпатського апеляційного суду по справі № 308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2015 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення.

В подальшому виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року передано на виконання приватного виконавця виконавчого округу Лукечі О.В. ВП № 57365646, яке було закінчене на підставі Постанови про закінчення виконавчого провадження від 14 травня 2020 року, у зв`язку із тим, що рішення Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 13 березня 2015 року на підставі якого воно було відкрито, скасовано Постановою Закарпатського апеляційного суду по справі № 308/9560/14-ц від 11 лютого 2020 року (а.с.а.с. 16, 17).

Як зазначалося вище, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (стаття 27 частина 1 Закону України № 1404-VIII).

Отже, сплата виконавчого збору є за своїм змістом своєрідною винагородою за примусове виконання, зокрема у спірному випадку судового рішення що ухвалене Ужгородським міськрайонним судом 13 березня 2015 року у справі № 308/9560/14-ц.

Таким чином, судом встановлено, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 березня 2015 року у справі № 308/9560/14-ц на підставі якого виданий виконавчий лист Ужгородського міськрайонного суду № 308/9560/14-ц від 04 березня 2016 року, скасовано.

У зв`язку із цим, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення із позивача виконавчого збору за примусове виконання рішення суду, яке було скасоване відповідним апеляційним судом.

Таким чином, у зв`язку із скасуванням апеляційним судом рішення суду, яке підлягало примусовому виконанню, то як наслідок, виконавчий збір стягуватись не повинен, а відтак у відповідача існує обов`язок закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, відповідно до статті 39 частини 1 Закону України № 1404-VIII.

Разом з тим, Закарпатським апеляційним судом видано виконавчий лист № 308/9560/14-ц від 29 квітня 2020 року, який було звернуто до примусового виконання до приватного виконавця Виконавчого округу Закарпатської області Кохан Павла Івановича (ВП №62318817).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62318817 від 31 травня 2023 року сума боргу сплачена в повному обсязі, основна винагорода та витрати виконавчого провадження сплачено в повному обсязі (а.с.а.с. 11, 12).

Фактичне виконання виконавчого листа Закарпатського апеляційного суду №308/9560/14-ц, виданого 29 квітня 2020 року було здійснене приватним виконавцем Виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. у виконавчому провадженні № 62318817 та в межах якого позивачем було сплачено основну винагороду з виконання вказаного виконавчого листа.

Таким чином, наявність у даному випадку спірної постанови про стягнення виконавчого збору та виділення її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Суд зазначає, що Закон України № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон України № 1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

При цьому, питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим, тому з метою дотримання засад виконавчого провадження, передбачених, зокрема, статті 2 частини 1 пунктом 5 Закону України № 1404-VIII справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Разом з тим, законодавство про виконавче провадження містить норму, в якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, стаття 27 частина 8 Закону України № 1404-VIII передбачає, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.

Разом з тим, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону України № 1404-VIII регулює подібні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Приписи статті 27 частини 8 Закону України № 1404-VIII мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати або продовжувати стягнення виконавчого збору.

Ця правова норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із статтею 6 частиною 4 КАС України забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами статті 7 частини 6 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи наведене, суд вважає, що для розв`язання вказаної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень до подібних правовідносин необхідно застосувати за аналогією закону статтю 27 частину 8 Закону України № 1404-VIII.

Застосування статті 27 частини 8 Закону України № 1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. Застосування аналогії закону дає підстави дійти висновку, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 у справі №320/6215/19.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та необхідність зобов`язання закінчити виконавче провадження №58247556 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 71824,72 грн, оскільки рішення за примусове виконання якого справляється виконавчий збір скасоване, а також й те, що таке стягнення виконавчого збору буде вважатися подвійним стягненням з позивача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Застосоване судом законодавство використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 242-246, 287 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити задовольнити.

Визнати бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стосовно не закінчення виконавчого провадження №58247556 протиправною.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити всі необхідні дії щодо закінчення виконавчого провадження № 58247556 зі стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 71824,72 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко