Справа № 380/1158/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/1158/23 пров. № А/857/7515/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Хабазня Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/1158/23 за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), Львівська обласної військової (державної) адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїГавдик З.В.
дата складання повного тексту рішення07.04.2023 року

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Позивач АТ Українська залізниця від імені якого діє регіональна філія Львівська залізниця АТ Українська залізниця звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), Львівської обласної державної адміністрації, в якому просив:

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України та Львівську обласну військову (державну) адміністрацію внести зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 13.07.2022 № 907-АГ Про примусове відчуження та вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, в частині визначення способу передачі майна в умовах правового режиму воєнного стану, а саме: замість вилучення майна передбачити примусове відчуження майна.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/1158/23 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не погоджується із наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) № 907-АГ від 13.07.2022 у частині визначення способу передачі майна на умовах вилучення.

Просить урахувати, що вилучене у позивача майно в умовах правового режиму воєнного стану є таким, що отримане в результаті списання рухомого складу, попередньо внесеного до статутного капіталу AT Укрзалізниця, а відтак до майна, яке перебуває у власності Залізниці, а саме: статутного капіталу Товариства й набутого в процесі діяльності, - може бути застосовано лише процедуру примусового відчуження майна.

Позаяк, під майном Залізниці слід розуміти майно, що внесене до статутного капіталу Товариства, набуте в процесі господарської діяльності чи закріплене за Товариством на праві господарського відання. Також позивач зазначив, що AT Укрзалізниця відповідно до норм законодавства України є юридичною особою приватного права. Єдиним власником акцій Товариства є держава. Юридичні особи приватного права є власниками переданого їм державного майна, а держава є лише власником акцій і володіє корпоративними правами таких юридичних осіб - господарських товариств.

При створенні Акціонерного товариства Українська залізниця його засновником (єдиним учасником) - державою - передано до статутного капіталу Товариства рухоме та нерухоме майно, майнові права тощо, відтак вказане з вказаного часу майно набуло статусу власності позивача, як юридичної особи приватного права.

За таких обставин, спосіб передачі майна в умовах воєнного стану з вилучення має бути зміненим на спосіб примусове відчуження майна.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, у яких заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

В судовому засіданні представник позивача Кінцак С.Б. надала пояснення та підтримала доводи апеляційної скарги. Представник Військової частини НОМЕР_1 Хиря В.В. та представник Львівська обласної військової (державної) адміністрації Брильовська О.Р. в судовому засіданні надали пояснення та заперечили проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, АТ Укрзалізниця () відноситься до державної форми власності, а відтак є державним підприємством яке не має право на відшкодування вартості майна вилученого в умовах правового режиму воєнного стану, оскільки по суті не є юридичною особою комунальної чи приватної форми власності.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.07.2022 відповідач - 7 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України видав наказ за № 907-АГ Про примусове відчуження та вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану, в якому зазначено:

Відповідно до розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України № 70-16426/0/6-22-Вих від 13.06.2022 року Про облаштування резервуарного парку, Указу Президента України від 24.02.2022 Про ведення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ та у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану, керуючись п. 3 ст. 3 та п. 1 ст. 4 Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану від 23.04.2021 №4765-VI

НАКАЗУЮ:

1. Провести вилучення наступного майна, яке знаходиться за адресою: Львівська область, м. Дрогобич, пров. Вокзальний, 11 та перебуває у розпорядженні регіональної філії Львівська залізниця АТ Укразалізниця ():

- котли цистерни моделі 15-1443-03 об`ємом 73,1 м3 у кількості 6 штук;

- котли цистерни 15-Ц863 об`ємом 61,2 м3 у кількості 2 штуки;

- котли цистерни 15-1443П об`ємом 73,1 м3 у кількості 2 штуки;

- опори котла-цистерни (Металобрухт вид 500, вагою 670 кг) у кількості 20 штук;

- хомути стяжні цистерни (з муфтою поясу вагою 52 кг) у кількості 20 штук.

2. Уповноважити представника Держприкордонслужби України заступника начальника 7 прикордонного загону з тилу підполковника Ігоря Леонідовича КОХАНА на підписання актів про примусове відчуження або вилучення майна та накладних від імені військового командування в присутності посадових осіб Укрзалізниці та Львівської обласної військової адміністрації.

3. Лейтенанту КОРМУШУ Богдану Ростиславовичу організувати підготовку до введення в експлуатацію вилученого майна.

4. Майстру-сержанту ОСОБА_1 організувати приймання, зберігання та використання вилученого майна.

5. Вилучене майно взяти на облік та ввести в експлуатацію відповідно до керівних документів Адміністрації Держприкордонслужби.

6. Наказ направити на погодження Начальнику Львівської обласної військової адміністрації Максиму КОЗИЦЬКОМУ.

7. Контроль за виконанням наказу залишаю за собою.

Не погоджуючись з вказаним наказом у частині визначеного способу передачі шляхом вилучення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Спірні правовідносин у цій справі полягають в тому, що позивач просить зобов`язати відповідачів внести зміни до оскаржуваного наказу лише в частині визначення способу передачі майна в умовах правового режиму воєнного стану, а саме: замість безоплатного вилучення майна передбачити примусове відчуження майна з відшкодуванням його вартості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указами Президента України дія воєнного стану продовжена.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено військовому командуванню (... Державній прикордонній службі України ...) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44. 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

3) використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю;

4) примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Пунктом 8 ч. 6 ст. 15 цього ж Закону установлено, що начальник військової адміністрації видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1) примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості;

2) вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону, вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану здійснюється без відшкодування вартості такого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

З урахуванням приведених положень законодавства, 7 прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) відноситься до військового командування, таким чином, уповноважений на прийняття рішення про вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану за погодження обласної військової (державної) адміністрації.

Згідно із ст. 9 цього ж Закону, право на відшкодування вартості майна (далі - компенсація) у разі його примусового відчуження в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану мають юридичні особи комунальної і приватної форми власності та фізичні особи, у яких відчужені будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану або для відвернення чи ліквідації ситуацій, що стали причиною введення правового режиму надзвичайного стану, і відповідно їх правонаступники та спадкоємці.

Отож з приведених правових норм слідує, що:

вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану передбачає - позбавлення державних підприємств, відповідного майна з метою його передачі для потреб держави без відшкодування вартості такого майна;

примусове відчуження майна передбачає відшкодування вартості майна юридичним особам комунальної і приватної форми власності та фізичним особи, у яких відчужено вказане майно.

Закон України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану та Закон України Про правовий режим воєнного стану не розкриває поняття державного підприємства.

Відповідно до ч.6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Поняття державного підприємства закріплено законодавцем у п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансову реструктуризацію».

За даними приведеної норми Закону державне підприємство підприємство, що діє на основі державній власності, або підприємство, у статутному капіталі якого частка державної власності становить 50 і більше відсотків. Казенне підприємство також є державним.

Певні межи визначення поняття державного підприємства надає ч. 2 ст. 22 Господарського Кодексу України, яка перераховує види суб`єктів господарювання державного сектора економіки ними є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 % чи становить величину, що забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

З урахуванням положень приведеного Закону та постатейного аналізу гл. 8 ГК України, колегія суддів приходить до висновку, що ознаками державного підприємства є:

функціонування на базі частини відокремленого майна переданого йому державою;

створення в розпорядчому випадку компетентним органом;

входження у сферу відання певного міністерства або іншого центрального органу державної влади.

Державні підприємства в свою чергу поділяються на наступні види:

-державні унітарні підприємства, до яких належать: комерційні та казенні;

- державні корпоративні підприємства.

До державних корпоративних підприємств у свою чергу відносяться акціонерні товариства, національна або державна акціонерна компанія, дочірнє підприємство, засноване на державній власності, державне об`єднання (концерн та інші види).

Судом встановлено, що АТ Українська залізниця утворене відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2014 № 200 Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця.

Згідно зі Статутом акціонерного товариства Українська залізниця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938), АТ Укрзалізниця утворене як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, сторонами у справі не заперечується.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, АТ Укрзалізниця () відноситься до державної форми власності.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про залізничний транспорт», з метою забезпечення державних і суспільних інтересів, свободи підприємництва і формування ринку транспортних послуг, безпеки перевезень, захисту навколишнього природного середовища Кабінет Міністрів України визначає умови і порядок організації діяльності залізничного транспорту загального користування, сприяє його пріоритетному розвитку, надає підтримку в задоволенні потреб залізничного транспорту у рухомому складі, матеріально-технічних і паливно-енергетичних ресурсах.

Управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях здійснюється централізовано і належить до виключної компетенції АТ "Укрзалізниця".

Управління об`єктами державної власності, що не увійшли до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", та його акціями, здійснення державного контролю, регулювання та нагляду за діяльністю залізничного транспорту загального користування провадяться Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади відповідно до закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування".

Відповідно до частини 3 статті 5 Закону України «Про залізничний транспорт», розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця", у гому числі списання, продаж, безоплатна передача, надання в користування, оренду, обмін, а також виведення з експлуатації рухомого складу, у тому числі контейнерів, здійснюються АТ "Укрзалізниця" відповідно до його статуту та законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», порядок списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію майна, зазначеного в частині першій цієї статті, розпорядження іншим майном, внесеним до статутного капіталу Товариства, та майном, набутим Товариством, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 34 Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735, товариство не має права безоплатно передавати майно, внесене до його статутного капіталу, іншим юридичним особам чи громадянам, крім передбачених законом випадків.

Розпорядження майном товариства, в тому числі шляхом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію відповідного майна, розпорядження майном, внесеним до статутного капіталу товариства, та майном, набутим товариством під час його господарської діяльності, здійснюється в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та цим Статутом.

З урахуванням приведених ознак, колегія суддів приходить до висновку, що АТ Укрзалізниця має всі ознаки державного підприємства.

Відносно ж приведених скаржником доводів апеляційної скарги з приводу того, що AT Укрзалізниця є юридичною особою приватного права та набула у приватну власність внесене до її статутного капіталу державне майно в обмін на емітовані товариством акції (єдиним власником яких є держава), то колегія суддів зазначає, що приведені доводи позивача не спростовують фактичних обставин справи за яких позивач має всі ознаки державного підприємства.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку, що на позивача поширюються положення п.2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану в частині вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, який передбачає - позбавлення державних підприємств, відповідного майна з метою його передачі для потреб держави в умовах воєнного стану без відшкодування вартості такого майна.

Також колегією суддів ураховано, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 181-р відповідно до пункту 1 статті 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 р. №2102-ЇХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений план запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, пунктом 5 якого визначено: найменування заходу правового режиму воєнного стану: примусове відчуження майна, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучення майна державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видання про це відповідних документів встановленого зразка, строк виконання: на час введення воєнного стану, орган, відповідальний за запровадження заходу згідно із законом: рада оборони відповідного регіону або військові адміністрації (у разі утворення) військове командування, органи, що залучаються до здійснення заходу: ... AT Укрзалізниця... держадміністрації військові адміністрації (у разі їх утворення), органи місцевого самоврядування всіх рівнів... .

За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи колегія суддів приходить погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що позивач не має право на відшкодування вартості майна вилученого в умовах правового режиму воєнного стану, позаяк є державним підприємством.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат на користь будь-якої із сторін.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 380/1158/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 13 липня 2023 року