Справа № 640/20252/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м.Київ № 640/20252/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Управління державної охорони України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулось Управління державної охорони України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 26.10.2022 №70158548 про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

17.02.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.02.2023 справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 22.02.2023 справу прийнято до провадження судді та продовжено строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання 04.04.2023

Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами позивача, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що Законом України "Про виконавче провадження" чітко передбачений обов`язок державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження у разі надходження виконавчого документа на виконання за заявою стягувача, якщо такий виконавчий документ відповідає вимогам Закону, та державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Враховуючи наведене у державного виконавця були відсутні правові підстави щодо не винесення вказаної вище постанови про відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання. У подальшому до відділу виконавчої служби надійшов лист від Управління Державної охорони України від 10.11.2022 №2/19-901, у якому повідомлено про фактичне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження. На цій підставі, відповідач, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження" прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження від 17.11.2022. З урахуванням наведеного, постанова про стягнення виконавчого збору від 26.10.2022 на виконання не направлялась, а тому виконавчий збір не стягується. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, подав відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що він добровільно виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження, тобто примусове виконання рішення фактично не відбулося, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70158548.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, явку своїх представників не забезпечили, від представника позивача надійшло клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч.4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка всіх учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 у справі №320/9921/21 визнано протиправною відмову Управління державної охорони України у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в органах внутрішніх справ та Управлінні державної охорони України; зобов`язано Управління державної охорони України () здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 25.08.1998 по 31.08.2015 (служба в органах внутрішніх справ) та з 04.09.2015 по 10.01.2020 (військова служба за контрактом в Управлінні державної охорони України) у загальній кількості - 06 (шість) років 01 (один) місяць 03 (три) дні; зобов`язано Управління державної охорони України оформити () та подати необхідні документи до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної охорони України оформити () судові витрати у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.

На виконання вказаного рішення, Київський окружний адміністративний суд видав три виконавчих листа.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. від 26.10.2022 відкрито виконавче провадження №70158548 з примусового виконання виконавчого листа про зобов`язанння Управління державної охорони України оформити () та подати необхідні документи до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначеною постановою встановлено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 26800,00 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. від 26.10.2022 стягнуто з боржника виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн.

На виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України позивач надіслав заяву від 10.11.2022 №2/19-901, у якій повідомив про те, що 20 червня 2022 року Київським окружним адміністративним судом ухвалено рішення в адміністративній справі №320/9921/21, у якому суд вирішив зобов`язати УДО України здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу у пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 25.08.1998 по 31.08.2015 (служба в органах внутрішніх справ) та з 04.09.2015 по-10.01.2020 (військова служба за контрактом в УДО України) у загальній кількості - Об років 01 місяць 03 дні. Це рішення суду набрало законної сили 20.07.2022. На виконання вказаного рішення суду УДО України листом від 03.08.2022 № 2/6г1782 направлено до Головного управління пенсійного фонду у Київській області подання про призначення пенсії №2/6-1781 від 03.08.2022 ОСОБА_1 . Окрім того, на прохання ОСОБА_1 . УДО України підготовлено подання про призначення пенсії №2/6-2636 від 03.11.2022 ОСОБА_1 , яке листом від 03.11.2022 №2/6-2637 також було направлено до Головного управління пенсійного фонду у Київській області. Відтак, враховуючи той факт, що УДО України виконано рішення суду у добровільному порядку ще 03.08.2022 та у подальшому вчинено інші необхідні дії, тобто примусове виконання вказаного рішення фактично не відбулось, зазначається про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 70158548, зв`язку з чим постанова від 26.10.2022 про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем Фещук О.А. у виконавчому проваджена ВП № 70158548 підлягає скасуванню.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук О.А. від 17.11.2022 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №320/9921/21, виданого 05.10.2022 Київським окружним адміністративним судом про зобов`язанння Управління державної охорони України оформити () та подати необхідні документи до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з винесеною постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закону).

За приписами частин 5 та 6 статті 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин 14 статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 28 квітня 2020 року в справі №480/3452/19.

Судом встановлено, що до Відділу примусового виконання рішень надійшов виконавчий лист на виконання рішення суду зобов`язального характеру, а тому державним виконавцем правомірно, з дотриманням вимог статей 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Також суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а, від 02.06.2021 у справі №160/4481/20, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням ним певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2019 по справі №703/1086/17, від 28.04.2020 по справі №480/3452/19 та від 21.05.2020 по справі №336/2056/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору достатньо самого факту відкриття виконавчого провадження.

При цьому, позивачем не оспорюється постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої відповідачем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору.

У позовній заяві представник позивача стверджує, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а тому оспорювана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначає, що ним на виконання вказаного рішення суду УДО України листом від 03.08.2022 № 2/6-1782 направлено до Головного управління пенсійного фонду у Київській області подання про призначення пенсії №2/6-1781 від 03.08.2022 ОСОБА_1 .

Окрім того, на прохання ОСОБА_1 . УДО України підготовлено подання про призначення пенсії №2/6-2636 від 03.11.2022 ОСОБА_1 , яке листом від 03.11.2022 №2/6-2637 також було направлено до Головного управління пенсійного фонду у Київській області.

Дослідивши матеріали справи та надані органом ДВС документи, які наявні у матеріалах виконавчого провадження, суд погоджується, що у межах виконавчого провадження №75158548 має місце добровільне виконання рішення суду стягувачем до відкриття виконавчого провадження.

Саме на цій підставі державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №75158548 від 17.11.2022 (п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд звертає увагу, що позовні вимоги фактично обґрунтовані протиправністю постанови про стягнення виконавчого збору, з огляду на добровільне виконання рішення позивачем.

Отже, фактичними мотивами, які спонукали позивача звернутись з цим позовом до суду, є незгода зі стягненням з нього виконавчого збору, проте, слід врахувати, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Суд наголошує, що відповідно до ч.9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

У свою чергу спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 26.10.2022 є самостійним виконавчим документом та після закінчення виконавчого провадження №75158548 на виконання не направлялась та не виділялась в окреме виконавче провадження, а тому не порушує прав позивача.

Більш того, відповідно до вимог частини ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже строк на пред`явлення оскаржуваної постанови сплинув 27.01.2023, та виконання по ній не здійснюється.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.