Справа № 161/9045/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 161/9045/23 пров. № А/857/10010/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про продовження строку затримання особи без громадянства з метою ідентифікації,

суддя у І інстанції Олексюк А.В.,

час ухвалення судового рішення 12 год 00 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 02 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 (далі В/ч НОМЕР_1 ) звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила продовжити строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 з метою ідентифікації особи строком на 6 місяців.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року у справі № 161/9045/23 позов було задоволено. Продовжено строк затримання особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 6 місяців, а саме до 20.50 год 06 грудня 2023 року включно у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (далі ПТПІ) з метою його ідентифікації.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оригінали документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування в Україні у відповідача відсутні. Оскільки відповідач, перебуваючи без відповідних реєстраційних документів, порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, то є законні підстави для продовження строку його затримання з метою його ідентифікації.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким замість затримання відповідача зобов`язати його внести заставу.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що станом на сьогодні ідентифікації відповідача перешкоджає відсутність дипломатичних відносин між Україною та росією.

Водночас усі документи та інформація, завдяки якій можна ідентифікувати особу ОСОБА_2 , містяться у матеріалах його особової справи у Центральному міжрегіональному управлінні ДМС у м. Києві та Київській області та в державних реєстрах України.

ОСОБА_1 має простійного місце проживання у м. Києві та квартиру АДРЕСА_1 , що перебуває у його власності. За час збройної агресії російської федерації проти України до моменту затримання він допомагав Збройним Силам України, активно займався волонтерською діяльністю.

Вважає, що цих документів та фактичних обставин достатньо для того, щоб ідентифікувати особу ОСОБА_1 (в минулому ОСОБА_3 ) без організації його примусового затримання шляхом поміщення до ПТПІ і було б достатнім застосувати до відповідача зобов`язання внести заставу в сумі, що дорівнює ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відповідності до приписів статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд не обмежений можливістю застосувати інший (альтернативний) захід, аніж той, про який просить позивач у позові.

Окрім того, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звертався до компетентного органу із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але у прийнятті такої заяви йому було відмовлено.

Вважає, що перебуваючи під заставою, відповідач матиме можливість у встановленому порядку отримати документи особи без громадянства та добровільно покинути територію України для оформлення захисту у третій країні.

Представник В/ч НОМЕР_1 у ході апеляційного розгляду заперечив обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 був затриманий за спробу незаконного перетинання державного кордону у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» без відповідних документів, оскільки під час виїду з України надав на паспортний контроль закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , який визнано недійсним у зв`язку із припиненням особі громадянства.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2022 року у справі №163/2197/22 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 2041 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

09 грудня 2022 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17376/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, відповідача примусово затримано терміном на 3 (три) місяці, а саме до 06 березня 2023 року 20 год 50 хв включно, шляхом поміщення до ПТПІ з метою ідентифікації особи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2023 року у справі №161/3162/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року, ОСОБА_1 продовжено строк затримання на 3 місяці до 20 год 50 хв 06 червня 2023 року включно у ПТПІ з метою ідентифікації особи.

У зв`язку із тим, що оригінали документів, що посвідчують особу відповідача та підтверджують законність його перебування в Україні у нього відсутні; документів, необхідних для ідентифікації відповідача, з Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Центрального Міжрегіонального Управління ДМС у м. Києві та Київській області, Головного управління ДМС України у Волинській області, Управління Служби безпеки України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області не було одержано; строк затримання відповідача у ПТПІ закінчувався 06 червня 2023 року, В/ч НОМЕР_1 звернулася до адміністративного суду з позовом про продовження строку затримання ОСОБА_1 строком на 6 місяців.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

При цьому на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення примусового видворення особи.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (далі Інструкція).

Зі змісту пункту 1 розділу VI Інструкції видно, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Таким чином, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Як свідчать матеріали справи, з метою встановлення та ідентифікації особи відповідача позивач звертався до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України листом № 21/8266-22-вих від 07 грудня 2022 року та отримав відповідь, згідно із якою у зв`язку з повномасштабною агресією рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано. Тому на даний час унеможливлене надання органами дипломатичної служби сприяння в ідентифікації громадян росії, у яких відсутні документи, що посвідчують особу.

Попри те, НОМЕР_3 прикордонним загоном (В/ч НОМЕР_1 ) скеровувалися листи у Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області, Головне управління ДМС України у Волинській області, Управління Служби безпеки України у Волинській області та Головне управління Національної поліції у Волинській області з проханням сприяти у ідентифікації ОСОБА_1 , на які отримано відповідь про відсутність необхідної інформації.

Таким чином, наведене свідчить про те, що позивачем вживалися організаційні заходи для ідентифікації особи відповідача, які не дали бажаних результатів та зумовили необхідність подальшого його затримання із вказаною метою.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що без належної ідентифікації особи відповідача та виготовлення необхідних виїзних документів фактично є неможливим перетин ним державного кордону України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції враховує те, що вимоги позивача не порушують максимального строку затримання іноземців та осіб без громадянства у ПТПІ, встановленого частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів апелянта про необхідність зобов`язання відповідача внести заставу замість затримання у ПТПІ, то відповідачем не надано суду доказів наявності у нього відповідних легальних доходів для забезпечення виконання відповідного рішення суду.

Одночасно суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), у якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Також апеляційний суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), відповідно до якої принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи обставин, які б були безпідставно залишені поза увагою судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 272, 289, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2023 року у справі № 161/9045/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 13 липня 2023 року.