Справа № 420/7511/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7511/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200255/2 від 08.10.2022 року та картку відмови №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року, прийняті Одеською митницею, як відокремленим підрозділом Держмитслужби;

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/000263/2 від 21.10.2022 року та картку відмови №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року, прийняті Одеською митницею, як відокремленим підрозділом Держмитслужби.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між ним (як покупцем) та компанією Route 66 Spedition SRL було укладений контракт №04/07/22/ztsv від 04.07.2022 року, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується купити товар в кількості, асортименті і по цінам, вказаним в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

На виконання умов зазначеного контракту підприємство-нерезидент Route 66 Spedition SRL поставило позивачу партію товару, а саме трикотажне полотно.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивачем були подані до Одеської митниці митні декларації від 04.10.2022 року №UА500500/2022/035570 та від 20.10.2022 року №UА500500/2022/038048, а також повний та змістовний пакет документів, передбачених Митним кодексом України.

Проте, відповідачем було необґрунтовано винесені рішення про коригування митної вартості товарів від 08.10.2022 року №UA500500/2022/200255/2 та від 21.10.2022 року №UA500500/2022/000263/2, а також картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року та №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби було прийнято судом до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

31.05.2023 року від Одеської митниці надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому позивачем на вимогу контролюючого органу не було надано додаткових документів, які усувають виявлені розбіжності та не спростовано сумніви у правильності задекларованої ним митної вартості.

З огляду на зазначене митним органом не міг бути застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 08.10.2022 року №UA500500/2022/200255/2 та від 21.10.2022 року №UA500500/2022/000263/2, відповідно до яких митну варіть товарів було визначено за другорядним методом, а саме за 6-м резервним методом.

Крім того, за зазначених обставин Одеською митницею були прийняті картки відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року та №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року.

Позивачем до суду 01.06.2023 року подано відповідь на відзив, в якій товариство з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» наполягає на задоволенні позовних вимог.

Одеська митниця заперечень на відповідь на відзив до суду не надала.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» зареєстровано як юридична особа та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); 13.20 Ткацьке виробництво; 14.14 Виробництво спіднього одягу; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

04.07.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» (як покупцем) та компанією Route 66 Spedition SRL (як продавцем) було укладений контракт №04/07/22/ZTSV, відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується купити товар в кількості, асортименті і по цінам, вказаним в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Контракту встановлено, що загальна сума контракту складається із сум всіх інвойсів, які є невід`ємною частиною Контракту. Валюта контракту долар США. Валюта платежу вказується в інвойсі. Ціна товару вказується в інвойсі.

16.09.2021 року між Приватним підприємством «Національні традиції» і ТОВ «Зед-Світ» (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів №16/09-21, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги.

На виконання умов контракту №04/07/22/ztsv від 04.07.2022 року підприємство-нерезидент Route 66 Spedition SRL поставило на адресу позивача партію товару, а саме трикотажне полотно.

З метою митного оформлення імпортованого товару Приватним підприємством «Національні традиції», як декларантом позивача були подані до Одеської митниці наступні митні декларації:

- від 04.10.2022 року №UА500500/2022/035570, в графі 42 якої було зазначено, що вартість товару №1 за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 2966,37 доларів США, а товару №2 61436,17 доларів США;

При цьому позивачем разом із митною декларацією будо надано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) №348 від 30.09.2022 року; декларація про походження товару (Declaration of origin) №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-04/10/22/01 від 04.10.2022 року; розрахунок ціни (калькуляція) №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №04/07/22/ztsv від 04.07.2022 року; договір про надання послуг митного брокера №16/09-21 від 16.09.2021 року; копія митної декларації країни відправлення №22ROCT33 від 30.09.2022 року; видаткова накладна №0154 від 15.09.2022 року; відвантажувальна специфікація №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року; комерційна пропозиція №б/н від 24.06.2022 року; лист №0154/15.09.2022/1 від 15.09.2022 року з інформацією від продавця, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару; лист №0154/15.09.2022/2 від 15.09.2022 року з інформацією від продавця, що страхування вантажу не здійснювалося; лист №0154/15.09.2022/3 від 15.09.2022 року з інформацією від продавця, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було; лист №0154/15.09.2022/4 від 15.09.2022 року з інформацією від продавця, що посередницькі послуги не залучалися; лист №0154/15.09.2022/5 від 15.09.2022 року з інформацією від продавця, що товар не підлягає ліцензуванню; лист №09/27/1 від 27.09.2022 року з інформацією від ТОВ «ЗЕД-СВІТ», що страхування вантажу не здійснювалося; лист №09/27/2 від 27.09.2022 року з інформацією ТОВ «ЗЕД-СВІТ», що товар не підлягає ліцензуванню; прайс №20220808 від 08.08.2022 року; якісний опис № 0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року.

- від 20.10.2022 року №UА500500/2022/038048 в графі 42 якої було зазначено, що вартість товару №1 за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 1526,44 доларів США, а товару №2 57015,70 доларів США;

При цьому позивачем разом із митною декларацією будо надано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) №7741 від 11.10.2022 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №7741 від 11.10.2022 року; автотранспортна накладна (Road consignment note) №678 від 14.10.2022 року; декларація про походження товару (Declaration of origin) №7741 від 11.10.2022 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Б-19/10/22/03 від 19.10.2022 року; розрахунок ціни (калькуляція) №7741 від 11.10.2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №04/07/22/ztsv від 04.07.2022 року; договір про надання послуг митного брокера № 16/09-21 від 16.09.2021 року; копія митної декларації країни відправлення №22ROCT10 від 14.10.2022 року; видаткова накладна №7741 від 11.10.2022 року; відвантажувальна специфікація № 7741 від 11.10.2022 року; комерційна пропозиція №б/н від 24.06.2022 року; лист №7741/1 від 11.10.2022 року з інформацією від продавця, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару; лист №7741/2 від 11.10.2022 року з інформацією від продавця, що страхування вантажу не здійснювалося; лист №7741/3 від 11.10.2022 року з інформацією від продавця, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було; лист №7741/4 від 11.10.2022 року з інформацією від продавця, що посередницькі послуги не залучалися; лист №7741/5 від 11.10.2022 року з інформацією від продавця, що товар не підлягає ліцензуванню; лист №10/14/3 від 14.10.2022 року з інформацією від ТОВ «ЗЕД-СВІТ», що страхування вантажу не здійснювалося; лист №10/14/4 від 14.10.2022 року з інформацією ТОВ «ЗЕД-СВІТ», що товар не підлягає ліцензуванню; прайс №20220826 від 26.08.2022 року; якісний опис №7741 від 11.10.2022 року.

Під час здійснення Одеською митницею правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ», та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митними деклараціями, контролюючим органом було зазначено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також, на думку контролюючого органу, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) по митній декларації від 04.10.2022 року №UА500500/2022/035570:

- відповідно до п.3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv продавець надсилає покупцю проформу інвойс, який не було надано до митного оформлення;

- згідно п.3.4 Контракту від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv товар має бути доставлено покупцю протягом 90 днів від моменту оплати, якщо обумовлено інвойсом передоплату, та протягом 90 днів від дати виставлення інвойсу, що не відповідає п.5.1 контракту, де передбачено, що покупець повинен здійснити платіж протягом 60 днів з моменту поставки товару або якщо інвойсом визначена передоплата, то протягом 90 днів від дати інвойсу;

- банківські реквізити, зазначені у Контракті від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv, не відповідають інформації, зазначеній у інвойсі №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року.

2) по митній декларації від 20.10.2022 року №UА500500/2022/038048:

- відповідно до п.3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) (далі-Контракт) від 04.07.2022 року №04/07/22/ztsv продавець надсилає покупцю проформу інвойс, який не було надано до митного оформлення;

- згідно п.3.4 Контракту від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv товар має бути доставлено покупцю протягом 90 днів від моменту оплати, якщо обумовлено інвойсом передоплату, та протягом 90 днів від дати виставлення інвойсу, що не відповідає п.5.1 контракту, де передбачено, що покупець повинен здійснити платіж протягом 60 днів з моменту поставки товару або якщо інвойсом визначена передоплата, то протягом 90 днів від дати інвойсу;

- банківські реквізити, зазначені у Контракті від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv, не відповідають інформації, зазначеній у інвойсі №7741 від 11.10.2022 року.

Позивачем в рамках консультації із митним органом по митним деклараціям від 04.10.2022 року №UА500500/2022/035570 та від 20.10.2022 року №UА500500/2022/038048 були надані відповідні пояснення та додаткові докази.

Водночас Одеською митницею були винесені наступні рішення про коригування митної вартості товарів:

- від 08.10.2022 року №UA500500/2022/200255/2. При цьому у рішенні зазначено, що на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС відповідачем встановлено, що по товару №1 та №2 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить 3,96 дол. США за кг ніж заявлено декларантом 2,91 дол. США за кг;

- від 21.10.2022 року №UA500500/2022/000263/2. При цьому у рішенні зазначено, що на підставі аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС відповідачем встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить 3,96 дол. США за кг ніж заявлено декларантом 2,55 дол. США за кг; а по товару №2 становить 3,96 дол. США за кг ніж заявлено декларантом 2,56 дол. США за кг.

Також відповідачем були складені картки відмов в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року та №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмови, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх оскарження в адміністративній справі №420/7511/23.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ», відзив Одеської митниці, відповідь на відзив та надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 (далі - Правила №598).

Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Відповідно до частини 4 статті 57 МК України, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.

Суд зауважує, що джерелом для коригування митної вартості товарів позивача слугував виключно аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС, зокрема митні декларації інших суб`єктів господарювання.

З даного приводу суд зазначає, що відомості, які містяться в базах даних ЄАІС, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості, оскільки торгові відносини з різноманітними контрагентами здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Також суд зазначає, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів всупереч положенням п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України (крім номерів митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів), не містять жодних належних обґрунтувань митного органу щодо зроблених коригувань, зокрема, умов поставки, комерційних умов подібних (аналогічних) товарів, та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладені вище обставини суд доходить висновку про недотримання митним органом вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу та визначення більшої митної вартості за резервним методом.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до п. 3.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv продавець надсилає покупцю проформу інвойс, який не було надано до митного оформлення, суд зауважує наступне.

Так відповідно до п.1.1 Контракту №04/07/22/ztsv від 04.07.2022 року продавець зобов`язується продати, а Покупець зобов`язується купити товар в кількості, асортименті і по цінам, вказаним в інвойсах

Пунктом 2.2 Контракту встановлено, що Сторони погодили, що кількість товару має бути зазначена в інвойсах.

Відповідно до п. 3.1. Контракту, продавець зобов`язується доставити товар покупцю на умовах поставки Інкотермс 2020, які зазначені в інвойсі.

Згідно п. 3.2 Контракту, поставка Товару повинна супроводжуватися усіма необхідними документами та обов`язково включати, зокрема, інвойс.

Відповідно до п.3.3. Контракту, покупець повинен направити продавцю замовлення електронною поштою із вказанням точної назви, кількості та асортименту товару, а продавець зобов`язаний розглянути таке замовлення та в підтвердження його прийняття направити рахунок-проформу.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Тобто, на підтвердження митної вартості товарів відповідно п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України надається або інвойс, або рахунок-проформа. При цьому, рахунок-проформа надається виключно в тому випадку, якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу.

При цьому Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 року у справі №810/4194/15 зауважив, що проформа-інвойс не передбачена митним законодавством як обов`язкова, з урахуванням того, що при митному оформленні декларантом товариства був наданий інвойс.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі №813/1533/17 зауважено щодо необґрунтованості твердження митного органу про необхідність подання для підтвердження митної вартості товарів проформи-інвойсу, оскільки відповідно до п. 3 ч. 2 статті 53 Митного кодексу України рахунок-проформа подається митному органу для підтвердження митної вартості лише у тому випадку, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу. Натомість, якщо товар є об`єктом купівлі-продажу, що має місце у даному випадку, митному органу надається рахунок-фактура (інвойс), який і був наданий митниці.

Так, позивачем до митного оформлення товарів за митними деклараціями було надано інвойс №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року та інвойс №7741 від 11.10.2022 року, що відповідає ч. 2 ст. 53 МК України, а тому посилання відповідача на необхідність надання ще проформи-інвойсу є необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача на те, що згідно п.3.4 Контракту від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv товар має бути доставлено покупцю протягом 90 днів від моменту оплати, якщо обумовлено інвойсом передоплата та протягом 90 днів від дати виставлення інвойсу, що не відповідає п.5.1 контракту, де передбачено, що покупець повинен здійснити платіж протягом 60 днів з моменту поставки товару або якщо інвойсом визначена передоплата, то протягом 90 днів від дати інвойсу, суд зауважує наступне.

Так відповідно до п. 3.4. Контракту від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv визначено, що товар має бути доставлено від продавця до покупця протягом 90 днів з моменту оплати, якщо інвойсом визначена передоплата та протягом 90 днів від дати виставлення інвойсу.

Відповідно до п. 5.1. Контракту, Покупець повинен здійснити платіж протягом 60 календарних днів з моменту поставки Товару або якщо інвойсом визначена передоплата, то протягом 90 днів від дати виставлення інвойсу.

Тобто, п. 3.4. Контракту визначає базисні умови поставки, а п. 5.1. Контракту визначає умови платежів.

При цьому з аналізу договору вбачається погодження між сторонами двох різних форм співпраці, за яких може здійснюватись поставка товару та його оплата, а саме:

1) якщо би інвойсами встановлювалася би передоплата, то покупець повинен був здійснити платіж протягом 90 днів з дати виставлення цих інвойсів (відповідно до п. 5.1.Контракту), а товар мав бути доставлений від продавця до покупця протягом 90 днів з моменту оплати (п. 3.4. Контракту);

2) якщо інвойсами передоплата не передбачається (як у розглядаємому випадку), то товар має бути доставлено від Продавця до Покупця протягом 90 днів від дати виставлення інвойсів (п. 3.4. Контракту), а покупець повинен здійснити платіж протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару (п. 5.1. Контракту).

Зазначені пункти є послідовними, логічними та такими, що не викликають сумнівів у їх відповідності один одному.

Інвойсами №0154/15.09.2022 року від 15.09.2022 року та №7741 від 11.10.2022 року не визначено передоплату за товар, а тому товар повинен був бути доставлений від продавця до ТОВ «Зед-Світ» протягом 90 днів від дати виставлення інвойсів, а ТОВ «Зед-Світ» повинно здійснити платіж протягом 60 календарних днів з моменту поставки товару.

Таким чином, інвойси 0154/15.09.2022 року від 15.09.2022 року та №7741 від 11.10.2022 року повністю узгоджуються з п.п. 3.4, 5.1 Контракту, а тому суд критичного ставиться до посилання відповідача про наявність невідповідностей та розбіжностей в цій частині.

Щодо посилання відповідача на те, що банківські реквізити, зазначені у Контракті від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv, не відповідають інформації, зазначеній у інвойсі №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається з контракту від 04.07.2022 №04/07/22/ztsv банківськими реквізитами продавця є: OTP BANK ROMANIA S.A. Constanta, Romania, USD RO51OTPV97US01; SWIFT: OTPVROBUXXX; а банківськими реквізитами позивача є: OTP BANK JSC, Ukraine Kyiv, IBAN: НОМЕР_1 , SWIFT: OTPVUAUK.

Аналогічні банківські реквізити містяться і в інвойсах №0154/15.09.2022 від 15.09.2022 року та №7741 від 11.10.2022 року, а тому посилання відповідача на їх розбіжність є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами.

На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість.

Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку про те, що оскаржувані позивачем рішення про коригування митної вартості товарів від 08.10.2022 року №UA500500/2022/200255/2 та від 21.10.2022 року №UA500500/2022/000263/2 та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року та №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року є необґрунтованими, а тому протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви було додано квитанцію про сплату судового збору за подання адміністративного позову у сумі 14 084,19 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого підприємством судового збору з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 44005631).

Щодо заяви представника позивача про стягнення з відповідача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п. 1, 2, 6 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Верховним Судом у своїх постановах від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 року у справі №726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

У відзиві на позовну заяву відповідачем було зазначено, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 40000,00 грн. становить 14,9 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 01 січня 2023 року, або 5,79 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 988,63 годин роботи. Отже, на переконання відповідача, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 40000,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача та стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає критеріям розумності та співрозмірності.

Судом встановлено, що 10.03.2023 року між ТОВ «Зед-Світ» та АБ «Бідної Оксани Іванівни» було укладено договір про надання правової допомоги та додаткові угоди №1 та №2 до договору про надання правової допомоги від 10.03.2023 року.

Згідно Додаткової угоди №1 сторони погодили, що Бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги Клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200255/2 від 08.10.2022 року та картки відмови №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року; рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/000263/2 від 21.10.2022 року та картки відмови №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року, винесених Одеською митницею, утвореною на правах відокремленого структурного підрозділу Державної митної служби України, на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 581 079, 04 грн.

Згідно Додаткової угоди №2 сторони погодили, що розмір гонорару Бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 40 000 (сорок тисяч) гривень.

Клієнт сплачує гонорар Бюро у повному розмірі до кінця травня 2023 року.

На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн. позивач надав до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги від 10.03.2023 року та додаткові угоди до нього, платіжне доручення на суму 40 000,00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер адвоката.

Суд вважає, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику до них учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі.

Крім того, дана адміністративна справа є справою незначної складності, а її складення не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів.

Виходячи з наведеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ТОВ «Зед-Світ», а також додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача в цій частині та стягнення з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В задоволенні іншої частини заяви про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» (15400, Чернігівська область, м. Семенівка, вул. Самойловича С., 49) до Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 08.10.2022 року №UA500500/2022/200255/2 та від 21.10.2022 року №UA500500/2022/000263/2.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/000926 від 08.10.2022 року та №UA500500/2022/000992 від 21.10.2022 року.

Стягнути з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» () суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 14 084,19 грн.

Стягнути з Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 44005631) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Зед-Світ» () витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький