Справа № 380/10356/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.04.2023 №37, яким відмовлено ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) про відмову у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-1V. на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП. п.п. 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код СДРПОУ 13814885. місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10) перевести ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 та здійснити її перерахунок і виплату з 21.04.2023 з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 04.04.2023 №02-вих-449 та від 04.04.20232 №02-вих-450. зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 26.02.2016;

визнати, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) займала посаду віднесену до категорій посад державних службовців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV). 21.04.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, а саме перехід на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Відповідач розглянувши заяву про перерахунок пенсії відмовив в проведенні такого перерахунку у зв`язку із тим, що позивач, починаючи з 26.02.2016 працює в Львівській обласній раді, яка не належить до органів місцевого самоврядування. На 01.05.2016 позивач не займала посаду, віднесену до категорій посад державних службовців.

Ухвалою суду від 17.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області 06.06.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що з 25.03.2023 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 21.04.2023 позивач звернулась із заявою №2650 щодо переходу на пенсію за Законом України «Про державну службу». За принципом екстериторіальності було визначено орган для розгляду вказаної заяви: Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Рішенням від 25.04.2023 №37 відмовлено у перерахунку пенсії. Додатково відповідач зазначає, що згідно із записами трудової книжки позивач з 26 лютого 2016 року по даний час працює у Львівській обласній раді на посадах, що належать до посад органів місцевого самоврядування. Також відповідач зазначає, що Закон №1058-IV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення розміру заробітної плати. Отже, чинним законодавством України не визначено суб`єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям. Із заявленими витратами на правову допомогу категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та завищеними та наполягає на недоведеності обґрунтованості їхнього розміру.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 має наступний стаж роботи в органах державної влади та органах місцевого самоврядування:

08.05.2001 прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу розвитку транспорту та зв`язку Управління промисловості, транспорту та зв`язку Львівської обласної державної адміністрації. Прийняла присягу державного службовця. Присвоєно 13 ранг державного службовця;

05.12.2001 переведена на посаду головного спеціаліста вищевказаного відділу. Присвоєно черговий 12 ранг державного службовця;

31.01.2003 звільнена із займаної посади в порядку переведення в Головне управління промислової політики Львівської обласної державної адміністрації;

03.02.2003 переведена на посаду головного спеціаліста відділу розвитку транспорту, транспортної інфраструктури та розвитку дорожнього господарства в порядку переведення;

01.12.2004 присвоєно 11 ранг державного службовця;

01.09.2005 звільнена в порядку переведення в Головне управління промисловості та розвитку інфраструктури Львівської обласної державної адміністрації;

01.09.2005 прийнята на посаду головного спеціаліста відділу транспорту і дорожнього господарства в порядку переведення з Головного управління промислової політики ЛОДА;

22.11.2010 звільнена із займаної посади в порядку переведення в Управління розвитку інфраструктури (п. 5 ст. 36 КЗпП України);

22.11.2010 прийнята на посаду головного спеціаліста у відділ транспорту та дорожнього господарства в порядку переведення з Головного управління промисловості та розвитку інфраструктури;

10.01.2012 звільнена із посади головного спеціаліста відділу транспорту і дорожнього господарства Управління розвитку інфраструктури ЛОДА за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України);

18.09.2013 призначена на посаду радника патронатної служби апарату обласної державної адміністрації як працівника патронатної служби. Присвоєно 10 ранг державного службовця (п`ята категорія);

20.09.2013 звільнена із займаної посади в порядку переведення на роботу в Департамент розвитку інфраструктури, дорожнього господарства та паливно-енергетичного комплексу ЛОДА;

23.09.2013 призначена на посаду начальника відділу дорожнього господарства Департаменту розвитку інфраструктури, дорожнього господарства та паливно-енергетичного комплексу ЛОДА, за стажуванням, в порядку переведення з апарату обласної державної адміністрації;

23.09.2015 присвоєно черговий 9 ранг державного службовця, посада якого віднесена до п`ятої категорії класифікації посад;

24.02.2016 звільнена із займаної посади в порядку переведення на роботу у Львівську обласну раду;

26.02.2016 призначена на посаду помічника голови обласної ради. Прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування. Присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що відноситься до п`ятої категорії класифікації посад;

04.04.2016 переведена на посаду заступника начальника відділу з питань бюджету та обласних програм, за стажуванням;

04.01.2021 переведена на посаду заступника начальника відділу з питань бюджету та обласних програм Управління з питань економіки, бюджету та інвестицій;

22.02.2021 переведена на посаду начальника відділу бюджету та соціально-економічного розвитку Управління з питань економічної політики.

Продовжує працювати на вказаній посаді.

Судом встановлено, що з 25.03.2023 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу". До заяви були долучені довідка про складові заробітної пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №02-вих-449 від 04.04.2023 та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №02-вих-450 від 04.04.2023.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.04.2023 №37 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, обчисленої за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно заяви від 30 червня 2022 року, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, оскільки посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Не погоджуючись із відмовою про перерахунок пенсії позивач звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Закону України Про державну службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми вказує, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена, в зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18 та у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5138/17.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

З рішення відповідача від 25.04.2023 №37 про відмову в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» вбачається, що єдиною підставою відмови позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" є те, що позивач з 26.02.2016 працює в Львівській обласній раді, яка належить до органів місцевого самоврядування і станом на 01.05.2016 не займала посаду, віднесену до категорій посад державних службовців.

Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (втратив чинність 01.05.2016).

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім того, згідно з п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

В свою чергу, відповідно до ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:

п`ята категорія - посади заступників голів районних рад, керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Як видно із сторінок трудової книжки ОСОБА_1 , з 26.02.2016 .позивач працювала на посаді помічника голови обласної ради, з 04.04.2016 заступника начальника відділу з питань бюджету та обласних програм. Вказані посади належать до 5 категорії посад органів місцевого самоврядування.

Пунктом 6 Порядку № 229 встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283.

Таким чином, посади позивача, які вона займала у Львівській обласній раді з 26.02.2016 і на даний час відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 по справі №735/939/17.

Отже, доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що особа, яка претендує на призначення пенсії відповідно до пункту 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу № 889-VII від 10.12.2015 та статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та на день набрання чинності Законом № 889 має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби може претендувати на призначення їй пенсії державного службовця на умовах Закону № 3723-ХІІ після досягнення пенсійного віку та за наявності не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Суд зазначає, що посади, на яких позивач перебувала в органах місцевого самоврядування відносяться до зазначеної категорії, а тому суд доходить висновку про те, що не зарахування відповідачем стажу роботи позивачки у періоди з 26.02.2016 та протягом перебування на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби є протиправною бездіяльністю.

Судом встановлено, що станом на 01.05.2016 позивач працювала на посаді державної служби, стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) становить 13 років 3 місяці 13 днів. На дату звернення до відповідача позивач досягла віку 60 років.

Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно Закону України Про державну службу від 25.04.2023 № 37 є протиправним, а позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Також слід звернути увагу на приписи ст. 245 КАС України, згідно з якими перелік способів захисту порушених прав викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача перевести ОСОБА_1 з 21.04.2023 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, із урахуванням довідок від 04.04.2023 №02-вих-449 та від 04.04.2023 №02-вих-450 про складові заробітної плати для призначення(перерахунку) пенсії державного службовця.

Щодо вимоги позивача визнати, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 займала посаду віднесену до категорій посад державних службовців, то суд приходить до висновку, що вказана вимога поглинається вимогою про переведння на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування і дублює її. Тому у її задоволенні слід відмовити.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Також позивачем подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. На підтвердження факту понесення таким витрат позивач подала до суду копію договору про надання правової допомоги №04/05/23 від 04.05.2023, акт приймання наданих послуг на підставі вказаного договору, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Брегей Ірини Стефанівни серії ЛВ №000978 та ордер на надання правничої (правової) допомоги адвоката Брегей І.С. серії ВС №1203925.

Оцінюючи клопотання позивача про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд виходить із таких міркувань.

Приписами частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд проаналізував акт виконаних робіт про послуги, надані адвокатом (надання консультацій з юридичних питань, аналіз переданої Клієнтом документації, що лягла в основу обґрунтування позовних вимог у справі, підготовка та подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду.

Оцінюючи характер наданої правової допомоги суд враховує, що ця справа є незначної складності, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, правові висновки у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у задовго до подання позову.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, з огляду на наявність усталеної судової практики у цій категорії спорів, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.04.2023 №37 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії по віку призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) перевести ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, із урахуванням довідок від 04.04.2023 №02-вих-449 та від 04.04.2023 №02-вих-450 про складові заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії державного службовця з часу звернення за призначенням такої пенсії 21 квітня 2023 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073 (тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.