Справа № 320/2571/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року № 320/2571/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 31.08.2020, прийняте виконуючим обов`язки заступника начальника відділу начальником 2-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 11.03.2020 в органах охорони Державного кордону Державної прикордонної служби України були відсутні відомості про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України. Постанова державного виконавця, відомості якої стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, стосується боржника ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , що свідчить про неможливість поширення її заборонних приписів на позивача як іншу особу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує існування у нього на момент прийняття спірного рішення заборгованості із сплати аліментів. Підкреслює, що уповноважені особи відповідача не здійснюють перевірку доручень уповноважених органів, а лише виконують їх у пунктах пропуску через державний кордон України. Відтак, встановлення збігу даних щодо особи, щодо якої встановлення обмеження у праві виїзду з України, стало обґрунтованою і правомірною підставою для прийняття оскаржуваного у цій справі рішення. При цьому зауважує, що збіг відомостей щодо РНОКПП та адреси проживання позивача надавало можливість службовим особам відповідача прийняти спірне рішення поза будь-яких сумнівів.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд зазначає, що останнє є необґрунтованим, адже оскаржуване рішення прийнято 31.08.2020, а позовна заява направлена засобами поштового зв`язку 25.02.2021, тобто у межах визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 . Крім того, позивачу 07.08.2017 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 .

З метою перевірки відсутності перешкод для виїзду з України позивач у березні 2020 року звернувся до Державної прикордонної служби України з відповідною заявою, за наслідками розгляду якої Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 16.03.2020 №184/Б-3825 повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на 16:00 11.03.2020 в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України не перебувають на виконанні судові рішення (постанови державного виконавця) про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, під час спроби виїзду з України через пункт пропуску «Бориспіль» виконуючим обов`язки заступника начальника відділу начальником 2-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_3 , прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а саме наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про зазначену особу відповідно до постанови Дніпровського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві від 16.10.2019 №9.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон; тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України визначені статтею 6 Закону, пунктом 5 частини першої якої встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі Правила), пунктом 9 яких передбачено, що громадяни, які перетинають державний кордон, зобов`язані пройти прикордонний, митний та інші види контролю відповідно до законодавства.

Згідно статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Із змісту пунктів 10, 12 Правил вбачається, що пропуск громадян через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону.

Для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Указані положення Порядку кореспондують приписам ч. ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», за якими паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до п. 15 Правил на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України, у тому числі із використанням баз даних Державної прикордонної служби України, здійснення оцінки ризиків та опитування осіб, які перетинають кордон. Такий контроль здійснюється, окрім іншого, з метою з`ясування наявності або відсутності підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Так, у ході перетину позивачем державного кордону під час здійснення прикордонного контролю, як зазначає відповідач, у Базі даних СПЗ БД 1.2 Б («Боржник») було виявлено збіг відомостей з особою, якій тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі постанови державного виконавця Гусєвої Я.А. від 16.10.2019 у виконавчому провадженні №23741082 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2083, виданого 18.03.2010 Оболонським районним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в розмірі частини щомісячно, а саме збіг в імені, по батькові та дані народження і часткова розбіжність у прізвищі ( ОСОБА_6 ).

У згаданій базі даних закріплено постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєвої Я.А. від 16.10.2019 ВП №23741082 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, якою вирішено встановити тимчасове обмеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчий лист №2-2083, виданий 18.03.2010.

З метою з`ясування та уточнення відомостей відповідачем було встановлено збіг РНКППО та адреси проживання боржника, у зв`язку з чим прийнято оскаржуване у цій справі рішення.

Як було зазначено вище, позивач наполягає, що наведені відомості не могли бути підставою для відмови йому у перетині кордону, оскільки постанова державного виконавця, яка покладено в основу спірного рішення, не збігається з прізвищем та ім`ям позивача.

Проте, на переконання суду, наведене не свідчить про те, що особу позивача було неправильно ідентифіковано чи було помилково співставлено з іншою особою, щодо якої у відповідача була наявна інформація про заборону у перетині державного кордону.

Допущені державним виконавцем у постанові від 16.10.2019 ВП №23741082 помилки у прізвищі та імені боржника з урахуванням інших відомостей, зазначених у згаданій постанові, зокрема, РНОКПП, адреси проживання і дати народження (які внесені до Базі даних СПЗ БД 1.2 Б («Боржник»)), жодним чином не спростовують правильність прийнятого відповідачем рішення у площині того, що існуючої у розпорядженні останнього інформації та відомостей було достатньо для правильної ідентифікації особи позивача.

Таким чином, не зважаючи на помилку у прізвищі та імені, на переконання колегії суддів, відповідачем було правильно ідентифіковано позивача як особу, щодо якої у виконавчому провадженні №23741082 старшим державним виконавцем 16.10.2019 прийнято рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що, відмовляючи у перетині державного кордону відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону, відповідач діяв неправомірно.

Посилання позивача на те, що станом на 16:00 11.03.2020 в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України були відсутні відомості щодо обмеження ОСОБА_1 у праві на виїзд за межі України суд у межах правового поля цього спору відхиляє, оскільки, по-перше, спірне рішення прийнято 31.08.2020, тобто пізніше дати складання відповіді на запит, по-друге, можливе несвоєчасне внесення відомостей до баз даних органів Державної прикордонної служби України щодо прийнятої старшим державним виконавцем постанови жодним чином не спростовує її чинність на час виникнення спірних правовідносин, по-третє, правильність ідентифікації відповідачем позивача з особою боржником у виконавчому провадженні №23741082 підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, оскільки єдиною підставою для скасування спірного у цій справі індивідуального акту позивачем було визначено помилку у написанні його імені та прізвища у постанові державного виконавця та у паспортному документі, що, як було неодноразово підкреслено вище, жодним чином не свідчить про неправильну ідентифікацію позивача при проходженні прикордонного контролю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позовні вимоги не були задоволені, а доказів понесення відповідач витрат, передбачених ч. 2 ст. 139 КАС України, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

До Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 31.08.2020, прийняте виконуючим обов`язки заступника начальника відділу начальником 2-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що станом на 11.03.2020 в органах охорони Державного кордону Державної прикордонної служби України були відсутні відомості про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України. Постанова державного виконавця, відомості якої стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, стосується боржника ОСОБА_3 , а не ОСОБА_1 , що свідчить про неможливість поширення її заборонних приписів на позивача як іншу особу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує існування у нього на момент прийняття спірного рішення заборгованості із сплати аліментів. Підкреслює, що уповноважені особи відповідача не здійснюють перевірку доручень уповноважених органів, а лише виконують їх у пунктах пропуску через державний кордон України. Відтак, встановлення збігу даних щодо особи, щодо якої встановлення обмеження у праві виїзду з України, стало обґрунтованою і правомірною підставою для прийняття оскаржуваного у цій справі рішення. При цьому зауважує, що збіг відомостей щодо РНОКПП та адреси проживання позивача надавало можливість службовим особам відповідача прийняти спірне рішення поза будь-яких сумнівів.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом суд зазначає, що останнє є необґрунтованим, адже оскаржуване рішення прийнято 31.08.2020, а позовна заява направлена засобами поштового зв`язку 25.02.2021, тобто у межах визначеного ч. 2 ст. 122 КАС України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 . Крім того, позивачу 07.08.2017 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 .

З метою перевірки відсутності перешкод для виїзду з України позивач у березні 2020 року звернувся до Державної прикордонної служби України з відповідною заявою, за наслідками розгляду якої Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 16.03.2020 №184/Б-3825 повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на 16:00 11.03.2020 в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України не перебувають на виконанні судові рішення (постанови державного виконавця) про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, під час спроби виїзду з України через пункт пропуску «Бориспіль» виконуючим обов`язки заступника начальника відділу начальником 2-ого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 відносно громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортний документ № НОМЕР_3 , прийнято рішення про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а саме наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про зазначену особу відповідно до постанови Дніпровського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві від 16.10.2019 №9.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон; тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України визначені статтею 6 Закону, пунктом 5 частини першої якої встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (далі Правила), пунктом 9 яких передбачено, що громадяни, які перетинають державний кордон, зобов`язані пройти прикордонний, митний та інші види контролю відповідно до законодавства.

Згідно статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Із змісту пунктів 10, 12 Правил вбачається, що пропуск громадян через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону.

Для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.

У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Указані положення Порядку кореспондують приписам ч. ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», за якими паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до п. 15 Правил на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перетин громадянами України державного кордону здійснюється виключно у разі проходження ними, зокрема, прикордонного контролю, який полягає у пред`явленні особами, які перетинають кордон паспортних та інших документів, їх перевірку уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України, у тому числі із використанням баз даних Державної прикордонної служби України, здійснення оцінки ризиків та опитування осіб, які перетинають кордон. Такий контроль здійснюється, окрім іншого, з метою з`ясування наявності або відсутності підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Так, у ході перетину позивачем державного кордону під час здійснення прикордонного контролю, як зазначає відповідач, у Базі даних СПЗ БД 1.2 Б («Боржник») було виявлено збіг відомостей з особою, якій тимчасово обмежено у праві виїзду з України на підставі постанови державного виконавця Гусєвої Я.А. від 16.10.2019 у виконавчому провадженні №23741082 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2083, виданого 18.03.2010 Оболонським районним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в розмірі частини щомісячно, а саме збіг в імені, по батькові та дані народження і часткова розбіжність у прізвищі ( ОСОБА_6 ).

У згаданій базі даних закріплено постанову старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гусєвої Я.А. від 16.10.2019 ВП №23741082 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, якою вирішено встановити тимчасове обмеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчий лист №2-2083, виданий 18.03.2010.

З метою з`ясування та уточнення відомостей відповідачем було встановлено збіг РНКППО та адреси проживання боржника, у зв`язку з чим прийнято оскаржуване у цій справі рішення.

Як було зазначено вище, позивач наполягає, що наведені відомості не могли бути підставою для відмови йому у перетині кордону, оскільки постанова державного виконавця, яка покладено в основу спірного рішення, не збігається з прізвищем та ім`ям позивача.

Проте, на переконання суду, наведене не свідчить про те, що особу позивача було неправильно ідентифіковано чи було помилково співставлено з іншою особою, щодо якої у відповідача була наявна інформація про заборону у перетині державного кордону.

Допущені державним виконавцем у постанові від 16.10.2019 ВП №23741082 помилки у прізвищі та імені боржника з урахуванням інших відомостей, зазначених у згаданій постанові, зокрема, РНОКПП, адреси проживання і дати народження (які внесені до Базі даних СПЗ БД 1.2 Б («Боржник»)), жодним чином не спростовують правильність прийнятого відповідачем рішення у площині того, що існуючої у розпорядженні останнього інформації та відомостей було достатньо для правильної ідентифікації особи позивача.

Таким чином, не зважаючи на помилку у прізвищі та імені, на переконання колегії суддів, відповідачем було правильно ідентифіковано позивача як особу, щодо якої у виконавчому провадженні №23741082 старшим державним виконавцем 16.10.2019 прийнято рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що, відмовляючи у перетині державного кордону відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону, відповідач діяв неправомірно.

Посилання позивача на те, що станом на 16:00 11.03.2020 в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України були відсутні відомості щодо обмеження ОСОБА_1 у праві на виїзд за межі України суд у межах правового поля цього спору відхиляє, оскільки, по-перше, спірне рішення прийнято 31.08.2020, тобто пізніше дати складання відповіді на запит, по-друге, можливе несвоєчасне внесення відомостей до баз даних органів Державної прикордонної служби України щодо прийнятої старшим державним виконавцем постанови жодним чином не спростовує її чинність на час виникнення спірних правовідносин, по-третє, правильність ідентифікації відповідачем позивача з особою боржником у виконавчому провадженні №23741082 підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, оскільки єдиною підставою для скасування спірного у цій справі індивідуального акту позивачем було визначено помилку у написанні його імені та прізвища у постанові державного виконавця та у паспортному документі, що, як було неодноразово підкреслено вище, жодним чином не свідчить про неправильну ідентифікацію позивача при проходженні прикордонного контролю, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позовні вимоги не були задоволені, а доказів понесення відповідач витрат, передбачених ч. 2 ст. 139 КАС України, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 94, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.