Справа № 160/12882/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)» про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-
09.06.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 08.06.2023 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)», в якій позивач з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції просить суд:
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
Нарахування додаткової винагороди проводилось відповідно до Постанови №168 ОСОБА_1 була нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11 березня 2022р по 31 травня 2022р відповідно часу несення служби по наступним періодам:
Виплата додаткової винагороди, колишнього співробітника ОСОБА_1 , встановлена Постановою №168 була нарахована та проведена відповідно до отриманих та доведених додатково асигнувань та фінансування, а саме:
- враховуючи лист Міністерства юстиції України від 11.08.2022 року № 6746.1/16,3.2/32-22, керуючись наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75 (зі змінами), враховуючи рекомендації листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 15.08.2022 року №3.3-2025/Е за період з 26.04.2022 року по 30.06.2022 року та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби у годинах за цей період. Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 5 691,76 гри. за вказаний вище період було здійснено 17 серпня 2022 року, платіжна інструкція (загальна сума виплати по установі) №640.
За періодами, за час несення служби без урахування днів відпустки та відсутності на робочому місці, додатково співробітниця не залучалась до несення служби:
Так обрахована сума складає 19 903,20грн, раніше нарахована та виплачена сума - 16 588,38 грн., сума додаткового нарахування - 3314,82грн., як для особи рядового складу, що несла службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби у період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року. Сума виплати складає - 2 668,43 грн., після утримання обов`язкових податків та зборів. Станом на 15.05.2023 року було виконано повний розрахунок з позивачем.
В період з 10.07.2023 року по 14.07.2023 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 12.06.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 14.06.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 у період з10.08.2020 по 31.07.2022 перебувала на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Наказом Державної установи Кам`янська виправна колонія (№34) від 29.07.2022 №_117_/ОС-22 Про особовий склад ОСОБА_1 31 липня 2022 року звільнено з посади молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки за її ініціативою за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) з виплатою грошового забезпечення за фактично відпрацьований час.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, 31.05.2023 року моніторингом Автоматизованої системи виконавчого провадження останньою з`ясовано, що виконавче провадження №71806739 державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) завершено.
Під час складання постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2023 року, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пілінкевич Іриною Володимирівною встановлено, що боржником надано копію реєстру бюджетних зобов`язань розпорядників від 11.05.2023 року та копію платіжної інструкції, які підтверджують виконання зобов`язання ДУ «КВК №34» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додатковї винагороди у розмірі, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року до 31.05.2022 року з урахуванням фактично виплачених сум до відкриття виконавчого провадження.
Позивач вважаючи спірну постанову про закінчення виконавчого провадження безпідставною та протиправною, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404).
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.
Відповідно до ст.1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія (судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових-осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.1 ч.1 та ч.5 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Згідно положень ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.
Згідно ч.1 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною 3 ст.39 Закону №1404 встановлено, що у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Нарахування додаткової винагороди проводилось відповідно до Постанови №168 ОСОБА_1 була нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11 березня 2022р по 31 травня 2022р відповідно часу несення служби по наступним періодам:
Виплата додаткової винагороди, колишнього співробітника ОСОБА_1 , встановлена Постановою №168 була нарахована та проведена відповідно до отриманих та доведених додатково асигнувань та фінансування, а саме:
- враховуючи лист Міністерства юстиції України від 11.08.2022 року № 6746.1/16,3.2/32-22, керуючись наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 року №75 (зі змінами), враховуючи рекомендації листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 15.08.2022 року №3.3-2025/Е за період з 26.04.2022 року по 30.06.2022 року та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби у годинах за цей період. Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 5 691,76 гри. за вказаний вище період було здійснено 17 серпня 2022 року, платіжна інструкція (загальна сума виплати по установі) №640.
За періодами, за час несення служби без урахування днів відпустки та відсутності на робочому місці, додатково співробітниця не залучалась до несення служби:
Так обрахована сума складає 19 903,20грн, раніше нарахована та виплачена сума - 16 588,38 грн., сума додаткового нарахування - 3314,82грн., як для особи рядового складу, що несла службу в установі Державної кримінально-виконавчої служби у період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року. Сума виплати складає - 2 668,43 грн., після утримання обов`язкових податків та зборів. Станом на 15.05.2023 року було виконано повний розрахунок з позивачем.
При цьому, під час складання постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.05.2023 року, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пілінкевич Іриною Володимирівною встановлено, що боржником надано копію реєстру бюджетних зобов`язань розпорядників від 11.05.2023 року та копію платіжної інструкції, які підтверджують виконання зобов`язання ДУ «КВК №34» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додатковї винагороди у розмірі, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 11.03.2022 року до 31.05.2022 року з урахуванням фактично виплачених сум до відкриття виконавчого провадження.
Отже, з наведеного слідує, шо у державного виконавця були відсутні підстави вважати що рішення суду відповідачем не виконано.
Так, згідно ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінюючи в сукупності наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 139, 241-242, 244-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Державна установа «Кам`янська виправна колонія (№34)» про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відмовити повністю.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст. 287 КАС України.

Суддя С. В. Прудник