Справа № 200/2803/22
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2023 року Справа№200/2803/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

15.02.2022 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Військової частини НОМЕР_1 :

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у періоди проходження військової служби з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, обчисленої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та без урахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману частину індексації грошового забезпечення за періоди проходження військової служби з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, обчисленої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з урахуванням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.10.2021, обчисленого з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.10.2021, обчисленого з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.06.2022 судом вирішено повторно скерувати сторонам по справі ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 у справі №200/2803/22.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.07.2022 у відповідача повторно витребувано докази по справі.

15.07.2022 представник відповідача звернувся до суду із заявою про відкладення судового засідання у справі №200/2803/22.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.08.2022 заяву представника відповідача від 15.07.2022 по справі №200/2803/22 повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 у відповідача повторно витребувано докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.02.2023 у відповідача повторно витребувано докази по справі.

28.02.2023 судом направлено судовий запит.

17.03.2023 судом направлено судовий запит.

17.03.2023 судом у відповідача вп`яте витребувано докази по справі, витребувано у Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки докази по справі.

Ухвалами від 30.03.2023 у відповідача вшосте витребувано докази по справі.

13.07.2023 засобами поштового зв`язку відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , надав до суду письмові заперечення та докази по справі.

13.07.2023 судом долучено до матеріалів справи письмові заперечення та докази по справі, які надано відповідачем, Військовою частиною НОМЕР_1 .

13.07.2023 відповідач надав до суду засобами електронного зв`язку, через електронну пошту, докази по справі.

Ухвалою суду від 13.07.2023 відмовлено в долученні до матеріалів справи доказів, наданих відповідачем засобами електронного зв`язку, через електронну пошту.

Інші заяви по суті та клопотання від сторін у справі до суду не надходили.

За правилами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалось не в повному обсязі, а саме: з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, індексація грошового забезпечення обчислена без застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та без урахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Також позивач зазначає, що відповідачем не здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних років служби.

Позивач вважає, що відповідачем не було проведено з ним всіх необхідних розрахунків при звільненні, тому не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними та необґрунтованими.

Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, надав до суду письмові заперечення щодо адміністративного позову в яких зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства виконані всі покладені на відповідача обов`язки та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період проходження військової служби. Крім того, відповідач наполягає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові.

Просить в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 05.02.2018, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019, з 08.10.2020 по 08.10.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2018 №357 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2018 №355 на посаду старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет, який прибув із військової частини НОМЕР_4 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 20.12.2018.

Вважати таким, що справи та посаду старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет прийняв з 20.12.2018.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2019 №55 солдата ОСОБА_1 , старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет військової служби за контрактом, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.02.2019 №7-РС, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), вважати, що посаду та справи здав і направлено до Валківського РВК Харківської області.

З 24.02.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Щорічна основана відпустка за 2019 рік передбачена в кількості 3 діб, використана. Грошова допомога на оздоровлення військовослужбовця згідно наказу МО України №260 від 07.06.2018 за 2019 рік виплачена.

Матеріальна допомога за 2019 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачена.

Виплачено щомісячну премію в розмірі 162% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, з 01.02.2019 по 24.02.2019.

У поточному році солдат ОСОБА_1 здійснив 0 (нуль) стрибків з парашутом та, відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.02.2010 №83, не має права на пільгове обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах один календарний місяць служби за півтора місяці.

Житловим приміщенням у військовій частині не забезпечений, на квартирному обліку не перебуває.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2019 №67 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.03.2019 №9-РС на посаду старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет, який прибув із Валківського РВК Харківської області, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 06.03.2019.

Вважати таким, що справи та посаду старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет прийняв з 06.03.2019.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2019 №256 солдата ОСОБА_1 , старшого водія-оператора 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет військової служби за контрактом, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.08.2019 №49-РС, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), вважати, що посаду та справи здав і направлено до Валківського РВК Харківської області.

З 06.09.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Щорічна основана відпустка за 2019 рік передбачена в кількості 13 діб, не використана. Грошова допомога на оздоровлення військовослужбовця згідно наказу МО України №260 від 06.06.2018 за 2019 рік виплачена.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік.

Матеріальна допомога за 2019 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачена.

Виплачено щомісячну премію в розмірі 162% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, з 01.08.2019 по 31.08.2019, 01.09.2019 по 06.09.2019.

Виплачено винагороду за безпосередню участь в Операції Об`єднаних сил за період років з 01.08.2019 по 31.08.2019, 01.09.2019 по 06.09.2019.

У поточному році солдат ОСОБА_1 здійснив 0 (нуль) стрибків з парашутом та, відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.02.2010 №83, не має права на пільгове обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах один календарний місяць служби за півтора місяці.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 та довідки про вартість речового майна від 13.08.2019 №56, що належить до видачі, виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 4589,71 грн.

Житловим приміщенням у військовій частині не забезпечений, на квартирному обліку не перебуває.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2020 №288 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.10.2020 №145-РС на посаду старшого вогнеметника 1 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 08.10.2020.

Вважати таким, що справи та посаду старшого вогнеметника 1 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_1 прийняв з 08.10.2020.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2021 №302 старшого солдата ОСОБА_1 старшого вогнеметника 1 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.07.2021 №116-РС, відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з військової служби у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), вважати, що посаду та справи здав і направлено до Валківського РТЦК та СП Харківської області.

Вислуга років в Збройних Силах становить: календарна 04 роки 06 місяців 25 днів, пільгова 05 років 07 місяців 10 днів, загальна 10 років 02 місяці 05 днів.

З 08.10.2021 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Щорічна основана відпустка за 2021 рік передбачена в кількості 23 діб, не використана. Грошова допомога на оздоровлення військовослужбовця згідно наказу МО України №260 від 07.06.2018 за 2021 рік виплачена у сумі 12944,49 грн.

Матеріальна допомога за 2021 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачена.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2018 рік не використана з 05.02.2018 по 31.12.2018.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2019 рік не використана.

Додаткова відпустка учасникам бойових дій за 2021 рік не використана.

Виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченою статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також за пунктом 3 розділу ХХХІ наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», а саме:

виплачено грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2018 рік;

виплачено грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2019 рік;

виплачено грошову компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2021 рік.

Виплачено щомісячну премію в розмірі 169% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років з 01.10.2021 по 08.10.2021.

Виплачено винагороду за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки та оборони з 01.09.2021 по 31.09.2021, за 01.10.2021.

Житловим приміщенням у військовій частині не забезпечений, на квартирному обліку не перебуває.

У поточному році солдат ОСОБА_1 здійснив 0 (нуль) стрибків з парашутом та, відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.02.2010 №82, не має права на пільгове обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах один календарний місяць служби за півтора місяці.

Зараховано старшого солдата ОСОБА_1 до оперативного резерву першої черги у Військову частину НОМЕР_1 на посаду старшого вогнеметника 1 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту.

Відповідно до довідок-розрахунків індексації грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 у грудні 2018 року нараховано індексацію у розмірі 27,51 грн., у січні 2019 року 71,08 грн., у лютому 2019 року 60,93 грн., у березні 2019 року 112,78 грн., у квітні 2019 року 134,47 грн., у травні 2019 року 134,47 грн., у червні 2019 року 206,72 грн., у липні 2019 року 206,72 грн., у серпні 2019 року 206,72 грн., у вересні 2019 року 41,34 грн., жовтень 2020 року 175,19 грн., листопад 2020 року 226,29 грн., грудень 2020 року 233,81 грн., січень 2021 року 331,42 грн., лютий 2021 року 331,42 грн., березень 2021 року 331,42 грн., квітень 2021 року 331,42 грн., травень 2021 року 499,40 грн., червень 2021 року 499,40 грн., липень 2021 року 463,91 грн., серпень 2021 року 616,15 грн., вересень 2021 року 616,15 грн., жовтень 2021 року 139,36 грн., обчислення індексації проводились згідно наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» при застосуванні базового місяця при обчисленні березень 2018 року.

Позивач не погоджується з такою бездіяльністю відповідача, тому звернувся з даним позовом до суду.

Отже спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та без урахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.10.2021, обчисленого з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види відповідного грошового забезпечення підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону №2017-ІІІ визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

На підставі статті 3 Закону № 1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно зі статтею 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону №1282-XII проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону України №1282-XII Кабінет Міністрів України постановою затвердив Порядок №1078, яким затверджено Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1-1 Порядку №1078 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету;

6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

У редакції Постанови №1013 від 09.12.2015 пункт 5 Порядку №1078 викладено у такій редакції:

«У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…».

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 (справа №825/1987/17), від 20.11.2019 (справа №620/1892/19), від 05.02.2020 (справа №825/565/17) зазначив, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-ХІІ, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Враховуючи положення Порядку №1078, місяць, у якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до пункту 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Після прийняття Постанови №704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

Пунктом 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, Постановою №704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Згідно офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 2018 року 100,0%, в липні 2018 року 99,3%, в серпні 2018 року 100,0%, в вересні 2018 року 101,9%, в жовтні 2018 року 101,7%.

Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) перевищено. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року (пункт 1-1 Порядку №1078).

Разом із цим, положення Закону №1282-XII та Порядку №1078 у спірні періоди, а саме: з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації», про яку позивач зазначає у позовній заяві.

Цей термін фігурував у додатку 4 до Порядку №1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.06.2012 №526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01.12.2015 у цьому Додатку, як і в цілому Порядку №1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №400/3826/21.

Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078 лише у редакції, яка діяла до 15.12.2015.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесено зміни до Порядку №1078, у тому числі викладено у новій редакції додаток 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів», який не передбачає визначення індексації у фіксованій величині.

Таким чином, доводи позивача у цій частині ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин, тому вони є безпідставними.

Враховуючи те, що підвищення посадових окладів військовослужбовців з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку №1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Як встановлено судом вище, обчислення індексації грошового забезпечення позивача за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, проводилось відповідачем згідно наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» при застосуванні базового місяця при обчисленні березень 2018 року, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано пунктом 5 Порядку №1078.

Відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відтак, відповідач при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача, врахував виключно наказ Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», без врахування норм пункту 5 Порядку №1078, що не заперечується відповідачем.

Отже, відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно не врахував норми пункту 5 Порядку №1078 в частині обрахунку індексації грошового забезпечення позивача у спірні періоди.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право на обрахунок індексації його грошового забезпечення у періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, відповідно до норм пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, доказів застосування якого відповідачем суду не надано.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації покладається безпосередньо на роботодавця.

Разом з тим, підсумовуючи, суд зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив військову службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу суми індексації грошового забезпечення.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду в зазначеній справі, що викладено у постанові від 10.09.2020 у справі № 200/9297/19-а.

З огляду на вищезазначене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в цій частині частково, шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, без урахування норм пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, з урахування норм пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Щодо вимог позивача про не нарахування та не виплату одноразову грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 08.10.2021, обчисленого з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, суд зазначає наступне.

Згідно із абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку №260, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Абзацами першим-четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги (абзаци п`ятий, сьомий пункту 10 Постанови № 393).

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови № 393).

За змістом правових норм абзацу 1 частин другої статті 15 Закону №2011-XII, абзацу 2 пункту 10 Порядку № 393 та пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку №260 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

У розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням контракту, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги «за наявності вислуги 10 років і більше».

При цьому суд зазначає, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Більш того, законодавець не надає визначень ні «календарної вислуги років», ні «пільгової вислуги років». Правовими нормами Порядку №393 та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, яка відповідно до вимог статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.10.2021 №302 встановлено, що вислуга років позивача в Збройних Силах становить: календарна 04 роки 06 місяців 25 днів, пільгова 05 років 07 місяців 10 днів, загальна 10 років 02 місяці 05 днів.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за закінченням строку контракту за наявності вислуги років 10 років 02 місяці 05 днів, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII.

В даному випадку, розмір такої допомоги визначається у вигляді 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Разом з тим, суд зауважує, що правовідносини, що є предметом судового розгляду у даній справі, зокрема, виникли не у зв`язку з нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, зокрема, є правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що нарахування та невиплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідачем не здійснено, суд зазначає, що спору щодо нарахування та виплати зазначеної допомоги з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, на час звернення позивача у цій справі до суду, не існувало.

З огляду на викладене, суд вважає передчасною вимогу позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату зазначеної допомоги позивачу з урахуванням індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, та з додержанням вимог абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір у даній справі стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, без урахування норм пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 20.12.2018 по 24.02.2019, з 06.03.2019 по 06.09.2019 включно, з 08.10.2020 по 08.10.2021 включно, з урахування норм пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за кожний повний календарний рік служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14.07.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна