Справа № 640/16003/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року

м. Київ

справа №640/16003/22

адміністративні провадження №К/990/35/23, №К/900/2445/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кашпур О.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу

за заявою Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Національного банку України, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, провадження в якій відкрито

за касаційними скаргами Національного банку України та Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року, постановлену в складі судді Васильченко І.П., і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Ганечко О.М., суддів Кузьменка В.В., Василенка Я.М.,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст обставин справи

1. Арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - арбітражний керуючий ОСОБА_1, позивач) 22 вересня 2022 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Національного банку України, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 12 вересня 2022 року №113/09/22, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого;

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

2. У подальшому арбітражний керуючий ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив забезпечити вказаний позов шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва до набрання законної сили рішенням суду в справі.

ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. До моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/16003/22 зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Національного банку України залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року - без змін.

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційних скарг

5. Національний банк України та Міністерство юстиції України подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

6. Національний банк України у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухваленими судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неправильним застосуванням норм статей 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), без урахування висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 та Верховним Суд у постановах від 10 вересня 2018 року в справі №804/8343/17, від 25 квітня 2019 року в справі №826/10936/18, від 30 вересня 2020 року в справі №640/1305/20, від 24 листопада 2020 року в справі №640/9636/20, від 06 грудня 2022 року в справі №140/8745/21.

7. Міністерство юстиції України касаційну скаргу обґрунтовує тим, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, при застосуванні приписів статей 150, 151 КАС України не враховано висновків Верховного Суду, зроблених у постановах від 10 вересня 2018 року в справі №804/8343/17, від 20 вересня 2019 року в справі №809/195/18, від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20. Міністерство юстиції України також посилається на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17, від 06 лютого 2020 року в справі №9901/241/19 та Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2019 року в справі №826/13306/18, від 25 квітня 2019 року в справі №826/10936/18, від 16 травня 2019 року в справі №826/14303/18, від 30 жовтня 2019 року в справі №640/6225/19, від 12 лютого 2020 року в справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року в справі №640/16242/19, від 13 вересня 2021 року в справі №ЗД/460/2/20.

8. Національний банк України та Міністерство юстиції України наголошують на тому, що суди попередніх інстанцій безпідставно задовольнили заяву арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі; скаржники вважають, що ухвалюючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову вказаним способом суди фактично вирішили позовні вимоги, що згідно з вимогами законодавства є недопустимим.

ІV. Рух справи у суді касаційної інстанції

9. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Мацедонської В.Е., Уханенка С.А. ухвалами від 09 січня 2023 року та від 20 березня 2023 року відкрив касаційні провадження за вказаними касаційними скаргами.

10. 19 січня 2023 року від адвоката Забаріна А.Ф., який діє в інтересах арбітражного керуючого ОСОБА_1, надійшов відзив на касаційну скаргу Національного банку України із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року - без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими, прийнятими відповідно до практики Верховного Суду, з додержанням норм матеріального і процесуального права. У відзиві також заявлене клопотання про стягнення з Національного банку України на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в касаційній інстанції, в розмірі 5000 грн.

11. 20 січня 2023 року надійшов відзив на касаційну скаргу Національного банку України від Міністерства юстиції України із проханням її задовольнити, скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, оскільки оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального і процесуального права.

12. 13 лютого 2023 року надійшло пояснення на відзив ОСОБА_1 , поданий адвокатом Забаріним А.Ф., на касаційну скаргу Національного банку України від Національного банку України із проханням задовольнити касаційні скарги. У поясненні також зазначено про безпідставність заявленого клопотання про стягнення з Національного банку України на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

13. 27 березня 2023 року надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства юстиції України від Національного банку України із проханням її задовольнити, скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, оскільки оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з порушенням норм матеріального і процесуального права.

14. 03 квітня 2023 року надійшов відзив на касаційну скаргу Міністерства юстиції України від адвоката Забаріна А.Ф., який діє в інтересах арбітражного керуючого ОСОБА_1 , із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року - без змін, оскільки вони є законними та обґрунтованими, прийнятими відповідно до практики Верховного Суду, з додержанням норм матеріального і процесуального права. У відзиві також заявлене клопотання про стягнення з Міністерства юстиції України на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в касаційній інстанції, в розмірі 5000 грн.

15. 14 квітня 2023 року надійшли додаткові пояснення від Міністерства юстиції України із проханням задовольнити касаційні скарги Міністерства юстиції України та Національного банку України, скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову та у задоволенні вимоги про стягнення з Міністерства юстиції України на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

16. 07 червня 2023 року надійшло пояснення від адвоката Забаріна А.Ф., який діє в інтересах арбітражного керуючого ОСОБА_1 , у якому йдеться про набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року в справі №640/16003/22, яким позовні вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним і скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 12 вересня 2022 року №113/09/22, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. Визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва. Що, на думку представника позивача, підтверджує відсутність будь-яких порушень судами при застосуванні заходів забезпечення цього позову.

17. 09 червня 2023 року надійшли додаткові пояснення від Міністерства юстиції України із проханням задовольнити касаційні скарги Міністерства юстиції України та Національного банку України, скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Міністерство юстиції України зазначає про те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року в справі №640/16003/22 жодним чином не підтверджують відсутність порушень норм матеріального і процесуального права судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень про забезпечення позову в цій справі.

18. 10 липня 2023 року надійшли додаткові пояснення від Національного банку України із проханням задовольнити касаційні скарги Національного банку України та Міністерства юстиції України, скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Національний банк України зазначає, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, з якими стаття 150 КАС України пов`язує забезпечення позову, зокрема обставини, які б указували на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь позивача, чи указували б на очевидність протиправності оскаржуваного наказу, оскільки оскаржувані рішення відповідачів уважатимуться скасованими з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Національний банк України наголошує, що ухвалення Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 14 грудня 2022 року в справі №640/16003/22, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, не може мати вирішального значення під час перегляду ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року в справі №640/16003/22 про забезпечення позову, оскільки не стосується тих порушень, які були допущені судами під час прийняття рішення про забезпечення позову.

19. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 12 липня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами з 13 липня 2023 року.

V. Джерела права й акти їхнього застосування

20. За правилами частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

21. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

22. Згідно з частиною четвертою статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

23. Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

24. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

25. Приписами частин четвертої-шостої статті 154 КАС України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

26. За правилами частини першої статті 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

27. Нормами частин першої-третьої статті 21 Кодексу України з процедур банкрутства обумовлено, що арбітражні керуючі несуть за свої дії та бездіяльність цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі несуть дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Кодексом. Державний орган з питань банкрутства за поданням дисциплінарної комісії застосовує до арбітражних керуючих дисциплінарні стягнення.

28. Згідно зі статтею 19 Кодексу України з процедур банкрутства підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю арбітражного керуючого; 2) порушення правил професійної етики арбітражного керуючого; 3) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 4) невиконання статуту та рішень саморегулівної організації арбітражних керуючих.

29. Дисциплінарні стягнення, що застосовуються до арбітражного керуючого: 1) попередження; 2) догана; 3) тимчасове зупинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого; 4) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (частина перша статті 23 Кодексу України з процедур банкрутства).

30. Підставою для припинення діяльності арбітражного керуючого згідно з пунктом 5 частини першої статті 26 Кодексу України з процедур банкрутства є застосування дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого. У разі припинення діяльності арбітражного керуючого його свідоцтво анулюється (частина друга статті 26 Кодексу України з процедур банкрутства).

31. У статті 27 Кодексу України з процедур банкрутства закріплено, що за наявності підстав, визначених статтею 26 цього Кодексу, державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запис про припинення діяльності арбітражного керуючого. Державний орган з питань банкрутства зобов`язаний не пізніше трьох днів з дня прийняття рішення повідомити арбітражного керуючого про припинення його діяльності. Діяльність арбітражного керуючого припиняється з дня внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України запису про припинення його діяльності. Рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого може бути оскаржено арбітражним керуючим до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

VІ. Позиція Верховного Суду

32. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

33. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

34. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано, зокрема, статтями 150, 151 КАС України, які визначають підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

35. Як слідує із матеріалів справи, 12 вересня 2022 року відбулося засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, на якому розглядалося подання від 04 серпня 2022 року №1641 про притягнення арбітражного керуючого ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі листа-пропозиції Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 26 липня 2022 року №8756/0/1-22/07-09,8756/1/1-22/07-09.

36. За результатом заслуховування пояснень арбітражного керуючого ОСОБА_1 , вивчення матеріалів подання від 04 серпня 2022 року №1641 (акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 22 липня 2022 року №8 та усіх документів, що є його невід`ємною частиною), беручи до уваги висновок щодо відповідності висновків акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 законодавству з питань банкрутства, дослідивши матеріали судової справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якій арбітражний керуючий здійснює повноваження, інформацію з Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, Дисциплінарною комісією арбітражних керуючих вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого на підставі подання від 04 серпня 2022 року №1641.

37. 21 вересня 2022 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №3995/5 «Про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва».

38. Не погодившись із зазначеними рішенням і наказом, арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, а також із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва до набрання законної сили рішенням суду в справі, яка обґрунтована тим, що ОСОБА_1 призначено арбітражним керуючим (ліквідатором/розпорядником майна) у дев`яти справах, а реалізація оскаржуваного наказу призведе до неможливості виконання ним указаних повноважень та необхідності призначення нового арбітражного керуючого у справах про банкрутство, що унеможливить відновлення прав позивача на здійснення діяльності в межах процедур з банкрутства, оскільки господарським судом у такому випадку будуть призначені нові арбітражні керуючі в порядку, визначеному законодавством, а скасування припинення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого не тягне за собою автоматичного поновлення ОСОБА_1 у правах арбітражного керуючого в межах процедур, де судом призначено іншого арбітражного керуючого.

39. ОСОБА_1 також указував на наявність очевидних ознак протиправності прийнятих відповідачами рішення та наказу, що, на переконання позивача, порушує його права, свободи та інтереси.

40. Позивач наголошував, що факт застосування дисциплінарного стягнення безпосередньо впливає на його професійну діяльність і призводить до негативних наслідків щодо цієї та іншої його діяльності, безумовно впливає на його репутацію як арбітражного керуючого, обмежує у можливостях здійснення незалежної професійної діяльності та отримання винагороди за таку діяльність. Оскаржуваний наказ, за доводами позивача, порушує його право на працю, а також зачіпає права третіх осіб. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача.

41. Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням положень Кодексу України з процедур банкрутства оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України може призвести до позбавлення позивача права здійснювати повноваження ліквідатора у дев`яти справах, зокрема, про банкрутство та розпорядника майна боржника. Дія оскаржуваного наказу може бути підставою для заміни арбітражного керуючого під час вирішення відповідних клопотань та заяв у судових засіданнях, реалізації майна, погашення вимог кредиторів, що своєю чергою унеможливить відновлення таких прав позивача на здійснення діяльності у межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь. Позивачем доведено, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, з метою захисту яких він звернувся до суду, або захист цих прав та інтересів стане неможливим після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі або для їхнього поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. У цьому випадку, на переконання суду першої інстанції, невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що суттєво ускладнить їхнє відновлення, що свідчить про відповідність вказаних обставин меті застосування правового інституту забезпечення позову та співмірність й адекватність заходів забезпечення позову, про які просить позивач. При цьому вжиття вказаних заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у справі, а невжиття таких заходів очевидно може призвести до того, що для відновлення захисту прав, свобод та інтересів позивачеві необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

42. Залишаючи ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову без змін, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржуваним судовим рішенням суд першої інстанції не скасовував та не ставив під сумнів рішення суб`єкта владних повноважень за наслідком дисциплінарного провадження, а лише тимчасово зупинив їхнє виконання та застеріг від можливості застосування наслідків таких рішень, зокрема, у розрізі професійної діяльності позивача, як-то здійснення ліквідаційних процедур/процедур банкрутства, у яких він бере участь ще до прийняття оскаржуваних рішень. При цьому суд в оскаржуваній ухвалі правильно та обґрунтовано не вдавався до надання оцінки і аналізу законності чи протиправності таких рішень, а лише визнав обґрунтованими та переконливими доводи заявника у частині балансу наслідків від його можливої заміни у цих справах на іншого арбітражного керуючого та шляхів можливого поновлення прав позивача у разі задоволення його позову по суті спору. Водночас суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи скаржників про те, що у разі задоволення позовних вимог і скасування оскаржуваних рішень вони не підлягають примусовому виконанню, тому і не можуть створювати для позивача загрози поновлення прав, оскільки за приписами статті 150 КАС України забезпечення позову допускається не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, але й ще ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, тобто визначальним є наслідки для арбітражного керуючого від прийняття оскаржуваних рішень, які до розгляду спору по суті та набрання законної сили рішенням у справі можуть завдати незворотних/утруднених наслідків і породити нові спірні правовідносини та вплинути на провадження у справах про банкрутство, на противагу чому, заходи забезпечення позову не мають прямого впливу на інших осіб, зокрема, скаржників, а лише стосуються зупинення дії, а не скасування оскаржуваних рішень до розгляду спору по суті та набрання рішенням суду законної сили, при цьому в разі відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржувані рішення відновлять свою дію та будуть реалізовані. Таким чином, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції мав підстави для врахування, що невжиття таких заходів може саме істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Своєю чергою зупинення дії оскаржуваного наказу до вирішення по суті позовних вимог, дозволить здійснити ефективний захист прав та інтересів заявника, а застосування таких заходів, спрямоване виключно на збереження існуючого становища, не надає жодній зі сторін привілеїв, не створює перепон, не завдає шкоди, призупиняє реалізацію рішення до розгляду спору по суті. Оскільки адміністративний суд перевіряє відповідність дій чи рішень суб`єкта владних повноважень вимогам законодавства виключно при розгляді спору по суті, у разі наявності підстав, визначених статтею 150 КАС України, суд має право застосувати відповідні заходи забезпечення позову, що має наслідком збереження існуючого становища до вирішення спору по суті, а не втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. При цьому суд, застосувавши заходи забезпечення, не надавав оцінки відповідним діям дисциплінарної комісії, адже це входить до предмета доказування під час розгляду спору виключно по суті, а констатував існування реальної, а не абстрактної загрози правам та інтересам арбітражного керуючого в професійній діяльності (де він уже був призначений ліквідатором), що може спричинити негативні наслідки, які є вагомими і репутаційними для такої особи, у порівнянні з тимчасовою судовою забороною.

43. Приписами статті 242 КАС України закріплено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини перша-п`ята).

44. Забезпечення позову, як констатував Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20, це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом і набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їхнього вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав і в порядку, прямо передбаченому законом.

45. Підстави забезпечення позову, визначені частиною другою статті 150 КАС України, а саме, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, - є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

46. Аналізуючи норми статей 150, 151 КАС України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 наголосила, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

47. Необґрунтоване вжиття відповідних заходів може привести, зокрема, до: негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших учасників судового процесу чи інших осіб, що не є учасниками провадження; правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна із названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

48. Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними із заявленими позивачем вимогами.

49. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

50. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

51. Близькі за змістом висновки зроблені Верховним Судом, з-поміж інших постанов, у постановах від 10 вересня 2018 року в справі №804/8343/17, від 25 квітня 2019 року в справі №826/10936/18, від 20 вересня 2019 року в справі №809/195/18, від 30 жовтня 2019 року в справі №640/6225/19, від 30 вересня 2020 року в справі №640/1305/20, від 24 листопада 2020 року в справі №640/9636/20, від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20, від 13 вересня 2021 року в справі №ЗД/460/2/20.

52. Таким чином, інститут забезпечення адміністративного позову є однією із гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб - позивачів (майбутніх позивачів) в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь позивача. Водночас заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

53. Із наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

54. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зробленими у постановах від 21 листопада 2018 року в справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року в справі №826/10936/18, від 30 вересня 2020 року в справі №640/1305/20, від 24 листопада 2020 року в справі №640/9636/20, від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20, від 13 вересня 2021 року в справі №ЗД/460/2/20, від 06 грудня 2022 року в справі №140/8745/21 та інших.

55. Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути вмотивована судом, зокрема, із зазначенням: 1) висновків про існування: - обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або - очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

56. Щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони, як констатував Верховний Суд у постановах від 16 травня 2019 року в справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 року в справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року в справі №640/16242/19, від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20 та інших, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто суд, який застосовує заходи забезпечення позову із цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

57. Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

58. У постанові від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

59. Верховний Суд у своїх постановах також неодноразово наголошував на тому, що суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

60. Із урахуванням зазначеного, надаючи оцінку обґрунтованості касаційних скарг та оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд констатує, що вирішуючи питання вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, установити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним із позовними вимогами, і чи відповідає він меті та завданням правового інституту забезпечення позову.

61. Наказом Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5, дію якого оскаржуваними судовими рішеннями зупинено до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/16003/22, наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого до арбітражного керуючого ОСОБА_1 та анулювати свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 04 лютого 2013 року №130, видане ОСОБА_1 , й фактично метою звернення останнього до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вказаного наказу є зупинення дії дисциплінарного стягнення, застосованого за порушення арбітражним керуючим вимог законодавства під час виконання ним своїх повноважень, протиправність/правомірність накладення якого, своєю чергою, є предметом дослідження за результатами судового розгляду справи по суті.

62. Наказом Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 ОСОБА_1 позбавлено права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) й наслідком зупинення судом дії цього наказу фактично є відновлення права позивача на здійснення зазначеної діяльності. Такий же наслідок матиме місце і після набрання законної сили судовим рішення у справі в разі задоволення позовних вимог.

63. За таких обставин, Верховний Суд уважає слушними доводи касаційних скарг про те, що застосування заходу забезпечення позову в справі №640/16003/22 шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 фактично призводить до подовження правовідносин здійснення незалежної професійної діяльності для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову, в розумінні норм КАС України, не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

64. З приводу аргументів ОСОБА_1 і висновків судів попередніх інстанцій про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, застосування таких заходів спрямоване на збереження існуючого становища до вирішення спору по суті в зв`язку з існуванням загрози правам та інтересам арбітражного керуючого в професійній діяльності, що може спричинити негативні наслідки, які є вагомими і репутаційними для такої особи, зважаючи на неможливість здійснення позивачем у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу від 21 вересня 2022 року №3995/5 повноважень арбітражного керуючого у дев`яти справах, де він призначений ліквідатором і розпорядником майна, що стане необхідністю в судовому засіданні здійснювати у цих справах заміну арбітражного керуючого, - необхідно зазначити, що призначення арбітражного керуючого ОСОБА_1 ліквідатором і розпорядником майна в указаних справах не є беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі, в якій оскаржується наказ суб`єкта владних повноважень про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва.

65. Посилаючись на факт неможливості здійснення позивачем професійної діяльності та необхідності у зв`язку з цим здійснювати в судовому засіданні у дев`яти справах, у яких він бере участь як ліквідатор і розпорядник майна, заміну арбітражного керуючого, суди попередніх інстанцій не врахували, що такі обставини не стосуються предмета розгляду справи №640/16003/22, виходять за межі правового дослідження обставин цієї справи.

66. Безумовно, оскаржуваний наказ має негативні наслідки для арбітражного керуючого ОСОБА_1 , зокрема, для його професійної діяльності. Проте, в розумінні норм статті 150 КАС України відповідні обставини, навіть у разі їхнього доведення, не є об`єктивними підставами для вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

67. З приводу того, що факт застосування до позивача дисциплінарного стягнення впливає, у тому числі на його репутацію, необхідно наголосити, що дисциплінарна відповідальність завжди носить негативний характер щодо особи, до якої вона застосовується, з огляду на її характер, як захід примусу, а репутаційні ризики арбітражного керуючого не є такою обставиною, з якою закон пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову.

68. Дійшовши висновку про необхідність зупинення дії оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 для збереження існуючого становища до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що невжиття таких заходів очевидно може призвести до того, що для відновлення захисту прав, свобод та інтересів позивачеві необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суди попередніх інстанцій фактично надали перевагу захисту прав та інтересів виключно позивача, не дослідивши належним чином, з огляду на вимоги частини другої статті 151 КАС України, співвідношення прав та інтересу, про захист яких просить позивач, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, зокрема, учасників справ, у яких арбітражний керуючий ОСОБА_1 , до якого застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого за порушення вимог законодавства під час виконання ним своїх повноважень, призначений ліквідатором і розпорядником майна. Суди першої та апеляційної інстанцій не надали значення тій обставині, що порушення вимог арбітражним керуючим ОСОБА_1 законодавства було встановлено саме під час виконання ним своїх повноважень в одній із зазначених справ.

69. За таких обставин, Верховний Суд погоджується із доводами касаційних скарг про те, що вживши заходи забезпечення позову вказаним способом, суди попередніх інстанцій не урахували усіх обставин, що мають значення для правильного встановлення підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, та вирішення питання забезпечення позову.

70. Щодо визначеної ОСОБА_1 підстави для забезпечення позову - наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5, Верховний Суд звертає увагу на те, що судження позивача про очевидний протиправний характер указаного наказу має суб`єктивний характер та обумовлено його процесуальним становищем зацікавленої сторони. Наявність очевидної протиправності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 в даному випадку може бути виявлена судом при розгляді справи по суті, на підставі з`ясування фактичних її обставин, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їхній сукупності.

71. Тобто встановлення очевидної протиправності наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого та анулювання свідоцтва, в тому числі й рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, оформлене протоколом засідання Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 12 вересня 2022 року №113/09/22, в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, можливе лише на стадії розгляду справи судом по суті. Із заяви про вжиття заходів забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення та наказу не вбачається, а саме лише таке посилання на таку обставину - не доводить такого факту.

72. Неприйнятними є також доводи позивача про те, що застосованим дисциплінарним заходом здійснено втручання у його право на працю та отримання доходу від своєї професійної діяльності, оскільки вимагає оцінки пропорційності застосованого заходу вчиненому дисциплінарному проступку, що не допустимо при вирішенні питання забезпечення позову.

73. Разом із тим, позивачем не надано, а судом не витребувано будь-яких підтверджень відсутності у нього чи членів його сім`ї інших джерел доходу, що свідчило б про скрутне матеріальне становище, яке б склалося внаслідок виконання оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 вересня 2022 року №3995/5.

74. За таких обставин, слушними є доводи касаційних скарг Національного банку України та Міністерства юстиції України про порушення судами попередніх інстанцій норм права і безпідставність задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

75. Водночас доводи представника позивача, викладені у відзивах на касаційні скарги про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами з додержанням норм матеріального і процесуального права, Верховним Судом не приймаються як належні.

76. Судами першої та апеляційної інстанцій надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 КАС України і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності належних підстав, визначених частиною другою статті 150 КАС України.

77. Ухвалення у справі №640/16003/22 Окружним адміністративним судом міста Києва рішення від 14 грудня 2022 року про задоволення позовних вимог арбітражного керуючого ОСОБА_1 , яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, - жодним чином не підтверджує відсутність порушень норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень про забезпечення позову.

78. Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

79. Ураховуючи наведене, Верховний Суд уважає за необхідне задовольнити касаційні скарги Національного банку України та Міністерства юстиції України, скасувати оскаржувані ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

VІІ. Судові витрати

80. З огляду на результат касаційного розгляду, а також процесуальний статус учасників справи, якими подано касаційні скарги, а саме Міністерства юстиції України - відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, і Національного банку України, який бере участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та фактично виступає на стороні відповідача й заперечує заявлені позивачем вимоги, в силу положень статті 139 КАС України, судові витрати зі сплати останніми судового збору, а також витрати позивача на професійну правничу допомогу, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Національного банку України та Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року в справі №640/16003/22 скасувати.

3. Ухвалити у справі №640/16003/22 нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення його позову до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), Національного банку України, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: В. Е. Мацедонська

С. А. Уханенко