Справа № 460/51951/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2023 року м. Рівне №460/51951/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 11.10.2022, яким позивачу відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини.;

зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації призначити позивачу допомогу при народженні дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні державної допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що пройшло 12 місяців з дати народження дитини. З метою захисту порушеного права на отримання державної соціальної допомоги ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22.08.2022 у справі №572/3117/21 встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка померлаІНФОРМАЦІЯ_7 ), а також факт батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » та зобов`язавши Сарненський РВ РАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) внести відповідні зміни в частині зміни прізвища дитини та відомостей про батька до актового запису №660 від 19 жовтня 2021 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Після встановлення факту батьківства в судовому порядку та отримання виправленого свідоцтва про народження дитини ОСОБА_1 подав заяву та необхідний пакет документів до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо призначення державної допомоги при народженні дитини.

06.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації із заявою про отримання державної допомоги при народженні дитини.

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 11.10.2022 позивачу відмовлено у призначенні даної допомоги у зв`язку з тим, що пройшло 12 місяців з дати народження дитини ОСОБА_3 , про що позивача проінформовано повідомленням від 12.10.2022 №06-35/3264.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, з метою захисту порушеного права його сім`ї на соціальне забезпечення, позивач звернувся із цією позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист.

Суд вважає, що у контексті приписів ст.3 Конституції України у кореспонденції із приписами Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р.) та Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована Україною 27.02.1991р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що усі процедурні питання у механізмах соціального забезпечення дітей (навіть і у випадку проведення виплати коштів (грошей) на користь батьків, але з цільовим призначенням, пов`язаним із існуванням чи розвитком дитини), не можуть мати пріоритету над суттю якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як визначено ст. 1 ч. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі Закон № 2811-XII), громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми, є допомога при народженні дитини (ст. 3 ч. 1 п. 2 того ж Закону).

Процедура призначення допомоги при народженні дитини регламентована ст. 11 Закону № 2811-XII, відповідно до якої допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення, за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога батькам при народженні дитини призначається без подання документів, передбачених частинами першою та другою цієї статті, якщо відомості, необхідні для її призначення, надійшли у порядку міжвідомчої електронної взаємодії з Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час державної реєстрації народження дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічну норму щодо строку призначення допомоги при народженні дитини містить п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (дала Порядок № 1751), відповідно якому, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, як Закон № 2811-XII, так і Порядок № 1751 містять імперативну норму щодо строку призначення допомоги при народженні дитини, який не може перевищувати 12 місяців з дня народження дитини.

Обидва нормативні акти не передбачають можливості поновлення чи продовження цього строку, а органи, які призначають допомогу, не наділені повноваженнями визнавати такий строк пропущеним з поважних причин, а тому 12-місячний строк призначення допомоги при народженні дитини має пресічну правову природу, тобто після його спливу, така допомога не може бути призначена в незалежності від поважності причин пропуску цього строку, вини заявника або органу, який призначає допомогу, чи будь-яких інших обставин.

І хоч у випадку позивача відмова у призначенні соціальної допомоги з підстави, що «пройшло 12 місяців з дати народження дитини» передбачена Постановою, але її не можна назвати такою, що відповідає суспільним інтересам», принципу верховенства права та Конституційного права на отримання соціальної допомоги.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплено визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст. 52 Конституції України. Тобто, в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» №2811-XII від 21.11.1992 року відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми як, зокрема, допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; допомога при народженні дитини, одноразова натуральна допомога "пакунок малюка" (п.п. 1, 2 ч. 1 ст. З Закону).

Статтею 5 Закону України №2811-ХІІ встановлено, що допомога у зв`язку з вагітністю та пологами (крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону), допомога при народженні дитини, допомога при усиновленні дитини, допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомога на дітей одиноким матерям, допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі №265/4175/16-а зазначено, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий самий висновок зроблено Верховним судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), від 02 жовтня 2018 року у справі №495/3711/17.

Тобто в спірних правовідносинах неможливість своєчасного звернення позивачем до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 прямо зазначено, що відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1 Сімейного кодексу України).

На думку суду, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІ1 від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, рішення Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 11.10.2022, яким Позивачу відмовлено в призначенні державної допомоги є необгрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а відповідача слід зобов`язати призначити позивачу допомогу при народженні дитини.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 11.10.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 14 липня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (вул. Демократична, 46,м. Сарни,Рівненська область,34500, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195398)

Суддя С.М. Дуляницька