Справа № 420/12260/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
13 липня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хом`якова В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні разом з індексацією грошового забезпечення з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу та зобов`язати нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні разом з індексацією грошового забезпечення з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу за період з 04.02.2019 по день постановлення рішення суду.
Розглянувши позовну заяву, суддя ухвалою від 07.06.2023 залишив без руху, зазначивши про необхідність конкретизації позовних вимог, вказати, яку суму грошового забезпечення (допомоги, індексації тощо) позивач вважає несвоєчасно виплаченою, вказати строк, в який повинний був відповідач виплатити суми коштів та фактичну дату виплати. Також суд звернув увагу позивача, що при поданні позову не дотриманий строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України. Судом роз`яснено позивачу, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який він просить стягнути, є спеціальним видом відповідальності роботодавця, не є заробітною платою, не є грошовим забезпеченням. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, висновки якого, в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку не можна ототожнювати із строками звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення, які підпадають під регулювання нормами ст.233 КЗпП.
Позивач пропустив місячний термін, оскільки зазначив про виплату йому грошових коштів замість 04.02.2019 (дата звільнення зі служби) :
12.11.2021 виплачено індексацію грошового забезпечення за 01.02.2015 - 28.02.2018 в сумі 5898 грн. 77 коп. ,
З моменту отримання грошових коштів у позивача виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки.
З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 29.05.2023, тобто з пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.
Позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що тяжко хворів під час карантину, посилається на воєнний час, введений з 24.02.2022, а також на мобілізацію позивача на військову службу.
В розумінні положень ст.ст. 121, 122 КАС України поважними причинами, що зумовлюють пропуск строку звернення до суду, визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист та підтверджені належними доказам.
Позивач не надав суду докази того, що він є мобілізованим та проходить військову службу. З доданих до позовної заяви та заяви, яка надійшла на усунення недоліків, вбачається, що позивач в 2015 році брав безпосередню участь в антитерористичній операції. Також відсутні докази хвороби позивача.
Що стосується воєнного стану, то Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2022 року у справі №240/3771/21 вказав, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.
Тобто, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію. Таких конкретних причин позивач не наводить, як і не надає доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку на звернення до суду. Крім того, не доведено, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий, причинний зв`язок.
Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим даний спір не підпадає під дію ст. 233 КЗпП, оскільки не стосується стягнення сум, що належать при звільненні.
Верховний Суд в постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 висловив правову позицію щодо строків звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні: "Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України".
Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 вказав, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Доводи позивача про те, що на позовні вимоги не розповсюджується строки давності, оскільки спір стосується несвоєчасності виплати грошового забезпечення та його складових суд вважає необгрунтованим, оскільки позивач ототожнює поняття грошового забезпечення із поняттям середнього заробітку за несвоєчасність виплати грошового забезпечення.
На підставі викладеного, позивачем не надано до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, визнані судом неповажними.
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).
Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та наявність правових підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві , якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.1, 9 ч.4 ст.169, ст.ст.248, 256, 293 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, викладені у заяві від 10.06.2023.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Ухвала підписана 13.07.2023.

Суддя В.В.Хом`якова