Справа № 120/1873/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 липня 2023 р. Справа № 120/1873/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

11.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 05.02.2018 року індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 05.02.2018 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні 05.02.2018 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі Збройних Сил України;

стягнути із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 року по день винесення рішення у цій справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом командувача Повітряних Сил збройних Сил України (по особовому складу) від 04.01.2018 року № 4 звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.02.2018 № 24 позивача знято зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу.

07.05.2019 адвокатом позивача в його інтересах був надісланий адвокатський запит № 522 про те чи нараховувалась та виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Листом фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил України від 20.05.2019 року повідомлено, що індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року позивачу не здійснювалась.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення і в частині не проведення своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 05.02.2018 року включно індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 05.02.2018 року включно; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні 05.02.2018 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі Збройних Сил України. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 року по день винесення рішення.

02.10.2019 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято додаткове судове рішення, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року, яким заяву представника позивача про винесення додаткового судового рішення задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн (сім тисяч гривень 00 коп).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення не вказує на відсутність у позивача права на отримання таких сум підвищення, а відтак бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення є протиправною, а порушене право підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Оскільки відповідачем протиправно не проведено остаточного розрахунку при звільненні позивача зі Збройних Сил України, тому суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з 05.02.2018 року по день винесення рішення у цій справі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року, в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02. 2018 року по день винесення рішення, - скасовано. Прийнято у цій частині постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.02.2018 року по день винесення рішення, суд апеляційної інстанції зазначав про те, що вказані вимоги позивача є передчасними, оскільки для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Водночас, у матеріалах справи відсутні розрахунки суми недоплаченої індексації грошового забезпечення та документи, що підтверджують середній розмір грошового забезпечення позивача. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення.

Не погоджуючись із постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, адвокат Балтак Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 02.12.2021 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 року по день винесення рішення у цій справі, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019 року у справі №120/1873/19-а, - залишено без змін.

Задовольняючи касаційну скаргу Верховний Суд зазначив, що при задоволенні позовної вимоги про стягнення/нарахування основної суми, яку не було сплачено працівнику під час звільненні, одночасно наявні підстави і для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України, вимоги щодо якого є похідними від вимог про стягнення основної суми.

На підставі зазначеного, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Разом з тим, направляючи адміністративну справу на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що приймаючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій встановили протиправну бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 05.02.2018 року, проте судами не встановлено розмір усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

15.12.2021 року матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено головуючого суддю по справі ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року прийнято до свого провадження вказану адміністративну справу, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Цією ж ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 наступні матеріали: детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат; детальну інформацію про загальний розмір (суму) належних позивачеві при звільненні виплат, які були несвоєчасно виплачені позивачу. довідку про грошове забезпечення позивача за останні два місяця перед звільненням; розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 09.02.2018 року по 10.02.2022 року включно. Також витребувано у позивача власний розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 09.02.2018 року по 10.02.2022 року включно.

13.01.2022 року на адресу суду надійшли витребувані документи.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2022 року зупинено провадження у цій справі до припинення (скасування) воєнного стану.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.03.2023 року поновлено провадження у цій справі.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові суду від 02.12.2021, з`ясуванню підлягають обставини щодо наявності у позивача права на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2018 року по день винесення рішення у цій справі.

Так, надаючи оцінку вказаним позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

ЄСПЛ трактує поняття «якість закону» таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. А роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року «Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32, «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року «Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65).

Як зазначалось раніше, на переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», а саме у пункті 57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15).

Як вбачається із рішення ЄСПЛ, позовні вимоги у спорі, який передано на розгляд ЄСПЛ, ґрунтувались на тому, що стаття 117 КЗпП України надавала заявниці право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заборгованості із заробітної плати до дня її фактичної виплати, навіть за періоди невиконання рішення, якими присуджувалась така виплата.

Суд враховує правову позицію наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020, згідно якої при здійсненні розрахунків та визначенні розміру належної до виплати суми відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні позивача, відповідач має виходити з розміру недоплаченої суми із дотриманням співмірності при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19

Як вже встановлено судом, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.01.2018 року № 4 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.02.2018 року № 24 позивача знято зі всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу з 09.02.2018 року.

Зі змісту довідки, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 10.01.2022 року № 13, вбачається, що на момент звільнення позивачу було нараховано та виплачено 101528 грн., з яких: в лютому 2018 року грошове забезпечення у сумі 54048,36 грн., компенсація за піднайом житла за січень 2018 року у сумі 2511,75 грн.; у квітні 2018 року грошова компенсація за піднайом житла за лютий 2018 у сумі 807,35 грн.; у травні 2018 року компенсація за неотримане речове майно у сумі 44160, 54 грн.

Відповідно до довідок, виданих Військовою частиною НОМЕР_1 від 10.01.2022 №12 та № 14, середній заробіток позивача за період з 01.12.2017 року по 31.01.2018 року (за два місяці, що передують звільненню) складає 11530,19 грн.; середньоденна заробітна плата становить 371,94 грн.

Зі змісту довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2023 № 310 вбачається, що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.2019 року у справі 120/1873/19-а відповідачем 27.02.2020 року здійснено виплату індексації грошового забезпечення та перераховано кошти на картковий рахунок позивача у сумі 3625,08 грн.; а також на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2020 року у справі 120/2070/20-а відповідачем 21.10.2020 нараховано компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2018 року та перераховано кошти на картковий рахунок позивача у сумі 6625,05 грн.

Тобто, на виконання рішень суду позивачу виплачено 10250,16 грн.

Таким чином, в межах спірних відносин судом встановлено, що остаточний розрахунок із позивачем відповідач провів лише 21.10.2020 року, а тому час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2018 року по 21.10.2020 року складає 985 календарних днів.

Відтак, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено у розмірі 366360,90 грн. (985 робочих днів х 371,94 середньоденну заробітну плату).

Застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, що визначений Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19, суд враховує, що згідно з інформацією, яка відображена у витребуваних судом довідках військової частини, загальний розмір усіх сум, на які позивач мав право на час його виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України, становить 111778,16 гривень (з урахуванням усіх виплат за судовими рішеннями, які нараховано позивачу на картковий рахунок).

Відповідно частка виплати відповідачем на рішення суду становить 9,2% (10250,16 грн х 100% : 111778,16 грн.), тоді як виплачено позивачу 90,8%

Отже, пропорційний від розміру невиплачених сум розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 21.10.2020 року у цьому випадку має становити 33705,20 грн. (366360,90 грн. х 9,2%).

Таким чином, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 КЗпП України та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, які визначені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд, виходячи з обставин цієї справи та окреслених Верховним Судом критеріїв, доходить висновку, що розмір відшкодування позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 21.10.2020 року має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних позивачеві сум за цей період та становить 33705,20 грн.

Також суд зазначає, що позивачем невірно розрахований період, за який підлягає виплата середнього заробітку за час затримки при звільненні, оскільки він має обраховуватися із дати порушення з 10.02.2018 року (наступний день після зняття зі всіх видів забезпечення та виключення зі списків особового складу) по день фактичного розрахунку, тобто 21.10.2020 року (дата виплати коштів по судовому рішенню), а не по день винесення рішення у цій справі, як помилково вважає позивач. А відтак, у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як зазначено у статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак такий не сплачувався, а отже не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 21.10.2020 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 року по 21.10.2020 року в розмірі 33705,20 грн. (тридцять три тисячі сімсот п`ять гривень 20 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович