Справа № 120/2903/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 липня 2023 р. Справа № 120/2903/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (позивач) з адміністративним позовом до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (відповідач 1) та Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (відповідач 2). За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати дії Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неоформлення паспорта неповнолітньому ОСОБА_2 у формі книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі - Положення №2503-XII), з урахуванням Закону України від 14.07.2016 №1474-VIII протиправними; зобов`язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503-XII, без використання цифрового ідентифікатора особи й автоматизованої обробки персональних даних та без винесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно із Законом України від 14.07.2016 № 1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі - Закон № 1474-VIII), яким зобов`язано кожного громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку, отримати паспорт громадянина України, 01.02.2023 батько ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_2 особисто та безпосередньо звернулися до Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з метою оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII з усіма необхідними документами. Однак, як зазначено у позові, працівником Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у прийнятті документів відмовлено через можливість отримання паспорта громадянина України тільки лише у формі ID картки та отримання паспорта у формі паспортної книжечки лише за рішенням суду.

У зв`язку з відмовою у прийомі документів на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки дитині, не маючи намір оформлювати паспорт у формі пластикової картки типу ID-1, як зазначає позивач, він 01.02.2023 письмово звернувся до начальника Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо питання оформлення паспорта неповнолітній дитині у формі паспортної книжечки відповідно до Положення №2503-ХП, до якого додав копію свідоцтва про народження дитини, заповнену власноручно дитиною заяву, 2 шт фотокартки 3,5 х 4,5, копію свого паспорта на ім`я ОСОБА_1 . В заяві, як зазначено у позові, робились посилання як на підставу вимоги на чинні законодавчі норми Конституції України, Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі також Закон № 2235-III), Положення 2503-XII, постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 (13/9901/2/18) від 19.09.2018 щодо визнання чинності законодавчих актів стосовно видачі паспорту громадянам у формі паспортної книжки а також на відмову надавати згоду на обробку персональних даних неповнолітньої. Проте листом Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 21.02.2023 повідомлено, що Управління ДМС України у Вінницькій області та його територіальні підрозділи забезпечені у повному обсязі матеріально технічними ресурсами необхідними для видачі паспорта громадянина України у формі ІР-1 картки, видача паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки не проводиться. Вказано, що на виконання свого обов`язку (гр. ОСОБА_2 ) з отримання паспорта громадянина України по досягнення певного віку відбувається (реалізовується) виключно до вимог Закону "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 за № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), жодних інших прав, бажань привілеїв, переваг, додаткових вимог, релігійних переконань (визначень) законом не встановлено щодо падання прав на отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки.

З діями Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо неоформлення паспорта неповнолітньому ОСОБА_2 у формі книжечки позивач не погоджується та зазначає, що у Законі № 1474-VIII міститься конкретна вказівка законодавця стосовно обов`язку щодо отримання паспорта громадянина України, не конкретизуючи якого у формі книжечки чи у формі картки. Вважає, що оскільки що при оформлені паспорта громадянина України у формі картки обов`язково необхідне надання згоди на обробку персональних даних та факт того, що заявник, користуючись своїм законним правом, відмовляється надавати цю згоду, тому у неповнолітньої дитини присутній альтернативний вибір стосовно отримання форми паспорта з обов`язком отримати паспорт по досягненню 14 річного віку.

Позивач зазначає, що національне законодавство України прямо не забороняє виготовлення та видачу громадянам України паспорта саме у вигляді паспортної книжечки. При цьому позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, яка, на його думку, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Наведене стало підставою для звернення позивача в інтересах неповнолітньої дитини з цим позовом до суду за захистом його прав та законних інтересів.

Ухвалою від 27.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

06.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якому останнє просить вважати як позицію управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, так і позицію Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області як таку, що співпадає та не суперечить інтересам одне одному. Така позиція мотивована тим, що 01.02.2023 позивачі просили власне призначити дату та час звернення ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області для подачі документів для отримання паспорта, не зазначали щодо оформлення та видачі паспорта. У відзиві звернуто увагу суду на те, що отримання паспорта громадянина України є обов`язком особи, однак вибір форми такого документа (картка або книжечка) є правом, яке, втім, може бути обмежене відповідними положеннями закону. Право отримати паспорт у формі книжечки наявне у особи, яка досягла саме 16-річного віку та звернулась до уповноваженого органу з заявою, форма якої встановлена додатком 1 до Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС від 06.06.2019 № 456 (далі - Тимчасовий порядок № 456).

Також у відзиві з посиланням на запровадження воєнного стану вказано, що в Управлінні ДМС України у Вінницькій області закінчилися бланки паспортів громадян України зразка 1994 року, а також відсутня можливість виготовлення паспортів громадян України зразка 1994 року.

18.04.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що звернувшись 01.02.2023 особисто та безпосередньо з неповнолітнім сином до Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області з метою оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжки відповідно до Положення №2503-XII та на виконання №1474-VIII, при собі мали всі необхідні документи: свідоцтво про народження дитини, фотокартки, заповнена власноручно ОСОБА_2 заяви на видачу паспорта згідно додатку 1 до порядку видачі паспорта. Отримавши відмову у прийнятті документів для оформлення паспорта, змушені були звернутись письмово зі зверненням до Жмеринського відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, яким просили вирішити питання видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до чинного законодавства, просили призначити, при необхідності, час звернення до відділку ДМС дитини. На звернення отримано відповідь від Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, якою повторно відмовлено у прийнятті документів та оформлені паспорта.

На переконання позивача, ним з дитиною дотримано відповідно до чинного законодавства порядок звернення до підрозділу ДМС та подано весь необхідний перелік документів для отримання паспорта у формі паспортної книжечки дитиною. Позивач акцентує увагу суду на обставину того, що саме заповнена власноручно ОСОБА_2 заява на видачу паспорта згідно з додатком 1 до Порядку видачі паспорта є офіційним зверненням до підрозділу ДМС щодо оформлення паспорта відповідно до чинного законодавства, яке відмовився приймати при особистому зверненні відповідач та яке було долучене у якості додатка письмового звернення до Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області. А отже твердження відповідача про те що, таке письмове звернення не є офіційним зверненням щодо отримання паспорта громадянина, на переконання сторони позивача, є нікчемним спотворенням фактів та обставин справи.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2009, а тому вважається законним представником дитини до досягнення нею 18 років.

01.02.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до начальника Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області із письмовим зверненням щодо видачі неповнолітньому заявнику паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не має намір оформляти паспорт у формі пластикової картки типу ID-1 та законний представник не дає згоди на оформлення паспорта у формі пластикової картки типу ID-1, категорично відмовляються від присвоєння будь-яких ідентифікаторів особливості, будь то унікальний номер запису в реєстрі інші ідентифікатори особливості. До звернення додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , 2 фото 3,5 х 4,5, заповнену власноручно ОСОБА_2 заяву на видачу паспорта згідно з додатком до порядку видачі паспорта, копію паспорта на ім`я ОСОБА_1 .

Листом від 21.02.2023 № КО-4/5/0518-23/0518/6-23 Жмеринський відділ Державної міграційної служби України у Вінницькій області, зокрема повідомив заявників, що виконання свого обов`язку ОСОБА_2 з отримання паспорта громадянина України по досягненню певного віку відбувається (реалізовується) включно до вимог Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Зазначено, що жодних інших права, бажань, привілеїв, переваг, додаткових вимог, релігійних переконань (визначень) Законом не встановлено щодо надання права на отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки. Вказано, що дії Управління ДМС України у Вінницькій та його територіальних підрозділів (при зверненні громадян за отриманням паспорта громадянина України) відповідають нормам чинного законодавства та направленні на виконання законів та постанов Кабінету Міністрів України, які узгоджуються з нормами статі 19 Конституції України, а дії громадян України при зверненні до органів Державної влади або місцевого самоврядування в свою чергу повинні бути спрямовані на виконання норми ст. 24 Конституції України, оскільки ніхто не може бути увільнений від виконання своїх обов`язків перед Державою або відмовлятися від виконання Законів за не визначеними мотивами. Крім того, вказаним листом звернуто увагу на рішення судів, в яких зазначено про неможливість отримати паспорт у формі паспортної книжечки при досягненні чотирнадцятирічного віку.

Неоформлення паспорта неповнолітньому ОСОБА_2 у формі книжечки, що передбачено Положенням №2503-XII, спонукало до звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно заявлених позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документом, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.

Приписами пунктів 2, 3 Положення №2503-ХІІ передбачено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 5, 6 Положення № 2503-ХІІ паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

Наведені правові норми є чинними, а тому підлягають застосуванню.

Разом з тим, 20.11.2012 прийнято Закон України № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Статтею 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону №5492-VI передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до частини 3 статті 13, частини 4 статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (безконтактний електронний носій - імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом - частиною 1 статті 3 Закону).

Згідно з частиною 2 статті 21 Закону № 5492-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (надалі - постанова №302) запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

- з 1 січня 2016 року оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до пункту 3 Постанови №302 до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється.

Згідно з приписами пункту 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок № 302), до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься, зокрема, така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Отже, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Відмова в отриманні паспорта громадянина України, що містить безконтактний електронний носій, позивачем обґрунтована виключно нормами чинного законодавства, що регулює дані питання, а саме: Конституцією України, Законом України від 18.01.2001 №2235-ІІІ "Про громадянства України", Законом України від 01.06.2010 №2297-VІ "Про захист персональних даних", Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ "Про затвердження Положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон".

Суд зауважує, що питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі. Так, 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Згідно з пунктами 21, 22 частини першої статті 4 КАС України:

типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;

зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

За змістом вимог ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.

Таким чином, обставини цієї справи, склад її учасників, предмет спору між сторонами та заявлені позовні вказують на те, що ця адміністративна справа є типовою справою, яка відповідає ознакам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, з огляду на вимоги чинного законодавства обов`язковими для врахування є висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тим паче за результатами розгляду зразкових справ.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з п. 1 ч. 5 ст. 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку, зокрема, якщо суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи.

В цьому контексті суд зазначає, що завдяки врахуванню правових позицій Верховного Суду у зразкових та типових справах створюється єдність судової практики, яка найкращим чином відповідає вимогам передбачуваності, верховенству права й ефективному захисту прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі "Брумереску проти Румунії" (Judgment in the case of Brumarescu v. Romania) принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права. Для того, щоб судове тлумачення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно, щоб судові рішення були розумно передбачуваними.

Єдність судової практики є запорукою довіри громадян до судової влади, якщо суди у одних і тих самих правовідносини застосовуватимуть одні і ті самі норми законодавства, не інтерпретуючи їх на власний розсуд. Завдяки забезпеченню єдності судової практики реалізується конституційний принцип рівності всіх громадян перед законом і судом, гарантуватиметься стабільність правопорядку, об`єктивність та прогнозованість правосуддя.

Отже, беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи, зміст позовних вимог та підстави позову, враховуючи правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, а тому визнається судом типовою справою.

Відтак, при вирішенні цієї типової справи суд, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242, ч. 3 ст. 291 КАС України, враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17.

Водночас висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, не лише повинні враховуватись судами нижчих інстанцій, але є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Про це безпосередньо зазначено у ч. 5 ст. 13 Закон № 1402-VIII.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд зазначає, що ОСОБА_2 наділений правом отримати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення № 2503-XII.

Водночас, доводи відповідачів про те, що у зверненні ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області не зазначено щодо оформлення та видачі паспорта, суд оцінює виходячи з такого.

Реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема, для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

Вказана правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 26.06.2019 у справі № 840/3992/18, від 19.07.2019 у справі № 2340/2876/18, від 29.11.2019 у справі № 260/1414/18, від 10.12.2020 у справі №240/575/20.

Суд наголошує, 01.02.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до начальника Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області із письмовим зверненням щодо видачі неповнолітньому заявнику паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, в якому зазначено, що ОСОБА_2 не має намір оформляти паспорт у формі пластикової картки типу ID-1 та законний представник не дає згоди на оформлення паспорта у формі пластикової картки типу ID-1, категорично відмовляються від присвоєння будь-яких ідентифікаторів особливості, будь то унікальний номер запису в реєстрі інші ідентифікатори особливості. До звернення додано копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , 2 фото 3,5 х 4,5, заповнену власноручно ОСОБА_2 заяву на видачу паспорта згідно з додатком до порядку видачі паспорта, копію паспорта на ім`я ОСОБА_1 . Хоча позивачем зазначено про встановлення дати та часу, у випадку, якщо державний орган встановить відсутність певних документів для видачі паспорта-книжечки, однак основна вимога у вказаному зверненні стосується саме прийняття рішення щодо видачі паспорта книжечкою та, відповідно, його оформлення без застосування засобів Єдиного демографічного реєстру, про що відповідно зазначено у заяві. Факт того, що вказане звернення стосується саме видачі паспорту зразка 1994 року підтверджується і наданням необхідного переліку документів, що перелічені у додатку до вказаного звернення.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідачів про те, що заява (звернення) позивача в інтересах неповнолітнього сина стосується призначення дати та часу подачі документів.

Відповідно до п. 24 Порядку №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в прийнятті документів.

Таким чином, працівник відповідача зобов`язаний перевірити пакет документів, поданих заявником, та у разі подання не всіх необхідних документів - поінформувати заявника.

Однак, з листа Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 21.02.2023 № КО-4/5/0518-23/0518/6-23 від 25.03.2021 за № П-2/6/0513-21/0513/78-21 та відзиву встановлено, що підставою відмови ОСОБА_2 в оформленні та видачі паспорта громадянина України є недосягнення ним 16-річного віку. При цьому, у листі не зазначено про те, що позивач подав не усі документи, передбачені чинним законодавством України, які вимагаються для оформлення паспорта.

Оцінюючи такі підстави відмови у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, суд виходить із такого.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, який визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Тимчасового порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Пунктом 3 Тимчасового порядку №456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України: 1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто; 2)особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).

Приписами Положення № 2503-ХІІ також передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку.

Разом із тим, частиною 2 статті 21 Закону №5492-VI встановлено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком №302 також визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт (пункт 3).

Таким чином, суд встановив, що з прийняттям Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України видається з 14 років та є обов`язком особи, яка досягла 14 років, отримати паспорт громадянина України.

Відсутність паспорту громадянина України з 14 років перешкоджає такій особі у реалізації її гарантованих Конституцією України прав та свобод.

Частинами 2, 3 статті 7 КАС України передбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відтак, положення Тимчасового порядку №456 та Положення № 2503-ХІІ щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України особам, що досягли 16-річного віку, не відповідають ані Закону №5492-VI, ані Порядку №302, тому відповідно до частини 3 статті 7 КАС України в даному випадку підлягають застосуванню положення Закону № 5492-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Положення № 2503-ХІІ та Тимчасовий порядок № 456, та яким передбачено віковий ценз на оформлення та видачу паспорта громадянина України з 14-річного віку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №819/2190/17 та від 24.09.2020 у справі № 340/2618/19, від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20.

Застосування Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" в частині віку видачі паспорта громадянина України не позбавляє позивача права вибору щодо того, в якому вигляді він бажає отримати паспорт громадянина України, оскільки право на отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки передбачено з ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Положенням № 2503-ХІІ та Тимчасовим порядком 456.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі №420/5353/20.

Крім того, в контексті правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), щодо наявності у громадянина України права на отримання паспорта у формі книжечки суд вказує, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, має право на отримання паспорту громадянина України зразка 1994 року.

З огляду на вкладене, судом відхиляються доводи сторони відповідача щодо видачі паспорта громадянина України у вигляду книжечки лише з 16 років.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідачі про неможливість видати паспорт у формі книжечки, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні та враховуючи, що в Управлінні ДМС України у Вінницькій області закінчилися бланки паспортів громадян України зразка 1994 року, а також відсутня можливість виготовлення нових бланків паспортів громадян України 1994 року, оскільки паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою.

Отже, відсутність у громадянина України паспорта позбавляє його можливості здійснення від власного імені будь-яких правочинів та/або дій, необхідних для реалізації прав, обов`язків, та інтересів, передбачених чинним законодавством. При цьому, отримання особою, яка досягла відповідного віку, паспорта громадянина України, є її обов`язком, а не правом.

Відтак, органи Державної міграційної служби не можуть перешкоджати обов`язку позивача щодо отримання ним паспорта громадянина України, зокрема у вигляді книжечки.

Лист Жмеринського відділу Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 21.02.2023 № КО-4/5/0518-23/0518/6-23 від 25.03.2021 за № П-2/6/0513-21/0513/78-21 суд розцінює саме як неправомірні дії щодо відмови у оформленні та видачі паспорта у формі книжечки. Адже, зазначена відповідь надана на звернення, яке стосувалось реалізації права на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, тоді як цією відповіддю у реалізації такого права відмовлено. Отже, вказаною відповіддю відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, вчинив владні управлінські дії, якими порушено права та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. Тобто такі дії можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.

Тому, на думку суду, мають місце саме неправомірні дії Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За правилами ст. 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 1 та 2 ст. 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд враховує, що згідно з підпунктом 10 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 та пункту 7 вказаного Положення ДМС з метою організації своєї діяльності контролює та координує діяльність територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Пунктами 19, 20 Порядку №302 визначено, що документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, уповноваженому суб`єкту за місцем звернення особи.

Відповідно до пункту 91 зазначеного Порядку видача заявникові паспорта здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для його оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта.

З огляду на викладене, враховуючи, що документи для оформлення паспорта у формі книжечки ОСОБА_2 подано саме до Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, наявні підстави зобов`язати саме Жмеринський відділ управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Водночас, позовна вимога в частині видачі паспорта без використання цифрового ідентифікатора особи й автоматизованої обробки персональних даних та без винесення інформації про нього до Єдиного Демографічного реєстру чи будь-яких баз даних і реєстрів задоволенню не підлягає, оскільки вказані дії вчиняються органом ДМС у разі оформлення паспорту з безконтактним носієм (п. 113 Постанови № 320). Внесення зазначених даних під час оформлення паспорта у вигляді книжечки чинними нормами законодавства не передбачено.

Згідно з частинами 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ЄСПЛ у п. 36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003 зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001).

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, п. 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших витрат ним не надано.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Жмеринського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Жмеринський відділ управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 : ( АДРЕСА_1 , РНОКППП НОМЕР_2 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул. Пирогова, 4,

Жмеринський відділ управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (23100, Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Київська, 16)

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович