Справа № 480/3881/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2023 року Справа № 480/3881/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/3881/23 за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат,-
В С Т А Н О В И В:
Військова академія (м. Одеса) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить стягнути з відповідача на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 304812,64 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що наказом № 406 від 11.08.2017 відповідача зараховано курсантом на 1 курс академії. 11.08.2017 з відповідачем був укладений контракт на час навчання. 11.09.2019 вказаний контракт був достроково розірваний наказом №88-РС, відповідач був відрахований з числа курсантів Військової академії (м. Одеса), у зв`язку з розірванням контракту. У зв`язку із розірванням контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на його утримання під час навчання на суму 304812,64 грн. У зв`язку з не відшкодуванням відповідачем суми витрат на навчання, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рекомендоване поштове відправлення із копією ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі направлено відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 та вручено відповідачу 31.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.37), однак станом на час розгляду справи, відзив на позов до суду не надано.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до наказу начальника Військової академії від 11.08.2017 № 48-РС ОСОБА_1 призначено на посаду "курсант" (зворот а.с. 16).
11.08.2017 між відповідачем та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, відповідно до якого відповідач зобов`язувався протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим Контрактом:
мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера;
сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом;
продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання;
відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу;
подавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту (а.с. 14-15).
Наказом начальника Військової академії від 11.09.2019 № 88-РС (а.с.7), згідно рапорту від 19.04.2019 (а.с.12), у відповідності до абз. 3 пункту 3.1 та абз. 8 п. 3.2 та пункту 3.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 № 490, старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту та відповідно до п. 35, 36, 195 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та п. 2.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, 11.09.2019 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантом вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, у зв`язку систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Згідно копії довідки про отримане грошове забезпечення за період з 2017 по 2019 роки, відповідачу нараховано та виплачене грошове забезпечення у розмірі 272230,20 грн (а.с.10).
У відповідності до копії довідки щодо вартості наданих комунальних послуг відповідачу за період з 18.11.2017 по 11.09.2019 нараховано 5078,62 грн (зворот а.с.11).
Станом на дату звернення з позовною заявою заборгованість у загальному розмірі складає 304812,64 грн.
13.04.2023 відповідачу направлено вимогу-пропозицію №26/1/14 про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі (а.с. 8).
Добровільного переказу коштів на розрахунковий рахунок позивача в рахунок існуючої заборгованості відповідач не здійснив. У зв`язку із недотриманням вказаного зобов`язання, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон №2232).
Згідно частин 1, 3 статті 25 Закону України №2232 підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. Зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.
Згідно частини 5 статті 25 Закону України №2232 з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.
Згідно частини 10 статті 25 Закону України №2232 курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Судом встановлено, що згідно наказу начальника Військової академії №88-РС від 11.09.2019 (по особовому складу) відповідач був відрахований з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) через небажання продовжувати навчання, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса).
Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджений постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12.07.2006 (далі - Порядок №964).
Згідно пункту 1 Порядку №964 цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати).
Згідно пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Згідно пункту 6 Порядку №964 витрати у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби відшкодовуються за весь період навчання.
Згідно пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
За матеріалами справи за умовами укладеного між позивачем та відповідачем контракту, відповідач зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, чи відмову від подальшого проходження військової служби, після закінчення вищого військового навчального закладу.
Відповідач, подаючи 22.04.2019 рапорт про відрахування з навчання, зазначив, що про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах попереджений.
Отже, відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку з відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання ним контракту.
Водночас, за наведеного правового регулювання (частина десятою статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19.
При цьому слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1, 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.
Відтак, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справі залежить від того, чи було відповідача ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.
Саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Отож, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин позивач був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому ВНЗ, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, останній може звернутися до суду.
Відповідно до даних сайту Укрпошта вказаний лист був доставлений у точку видачі 18.04.2023 (місце проживання відповідача) та знаходився там до 02.05.2023 (а.с.32).
Позивач, у свою чергу, не дочекавшись отримання відповідачем вказаної вимоги та навіть не дочекавшись повернення листа "за закінченням терміну зберігання", 27.04.2023 подав позов до суду через систему «Електронний суд».
У подальшому, 02.05.2023 вказаний лист з вимогою був повернутий назад позивачу, у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.
У зв`язку з викладеним, суд констатує, що позивач звернувся до суду передчасно, тобто раніше ніж сплив термін у відповідача на добровільне повернення (сплату) коштів.
Також в матеріалах справи відсутні докази щодо відмови відповідача у добровільному порядку відшкодувати витрати, які є предметом стягнення у цій справі.
При цьому обґрунтовуючи позовну заяву, позивач взагалі не зазначає про обізнаність чи необізнаність відповідача щодо виникнення у нього обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у ВНЗ.
Складені посадовими особами позивача три довідки - розрахунки не містять ані дати їх складання, ані підпису відповідача, що мало б свідчити про його ознайомлення із розрахунком таких витрат. Окрім того, вказані довідки не надсилались позивачу вищевказаним листом, що підтверджується описом вкладення. Також позивачем не надано інших документів на підтвердження цього факту, що свідчить про недоведення позивачем факту відмови у відшкодуванні відповідачем витрат на момент звернення до суду.
Оскільки відсутні докази щодо відмови відповідача у добровільному відшкодуванні суми витрат на його утримання в Військовій академії, згідно з пунктом десятим статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивача до суду з цим позовом.
Враховуючи викладене, вказаний позов не підлягає задоволенню.
За ч.ч. 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ, Суд).
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимоги Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько