Справа № 460/25035/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2023 року м. Рівне №460/25035/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 12.04.1991 по 20.10.1997 в кооперативі "Перебудовник";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 12.04.1991 по 20.10.1997 в кооперативі "Перебудовник".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахувавши період роботи з 12.04.1991 по 20.10.1997 в кооперативі "Перебудовник". При цьому, відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу. Та обставина, що кооператив не змінив свою печатку після припинення Української РСР, не робить документи, завірені нею, неправдивими. Позивач зазначає, що позбавлена можливості підтвердити спірний період в інший спосіб, окрім як трудовою книжкою, оскільки кооператив "Перебудовник" припинив свою діяльність, розшукати архівні документи цієї організації не вдалося. Позивач зазначає, що протиправна відмова відповідача порушує її право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними, оскільки орган Пенсійного фонду, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком , діяв у повній відповідності з вимогами чинного законодавства. Зокрема, до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надала трудову книжку, згідно з якою позивач з 12.04.1991 по 20.10.1997 працювала в кооперативі "Перебудовник". Однак, відбиток печатки на записі про звільнення з роботи не відповідає нормам постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (відсутній код підприємства). У зв`язку з цим, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії, адже на момент звернення в останньої відсутній необхідний страховий стаж. Крім того, заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 23.05.2023 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), встановлено відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними. Зокрема, згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 27 років 04 місяці 24 дні при необхідному 29 років. Оскільки у позивача відсутній встановлений законодавством страховий стаж, то відповідачем правомірно винесено рішення про відмову у призначенні пенсії. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзиви, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.04.2022 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Зазначена обставина визнається сторонами, а тому в силу ч.1 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає доказуванню.

Заява ОСОБА_1 від 26.04.2022 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області - прийнято рішення від 29.04.2022 №96, яким позивач відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с.7).

Вважаючи зазначену відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком (ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ)).

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами п.1 ст.8 Закону №1058-IV, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Будь-яка інша робота, за приписами цієї ж статті, зараховується до стажу за умови, що працівник підлягав державному соціальному страхуванню або за умови сплати страхових внесків, робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Суд встановив, що підставою для прийняття відповідачем-2 рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.04.2022 №96 стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу 29 років.

Зокрема, у спірному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 04 місяці 24 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.04.1991 по 20.10.1997, оскільки відбиток печатки при звільненні з роботи не відповідає нормам постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (відсутній код підприємства).

Згідно із ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було подано для призначення пенсії в орган Пенсійного фонду трудову книжку НОМЕР_1 від 06.06.1981 (а.с.6).

Що стосується роботи в кооперативі "Перебудовник", трудова книжка містить такі записи:

- №15 12.04.1991 - прийнята на роботу в кооператив "Перебудовник" по спеціальності маляр-штукатур першого розряду наказ №37 від 12.04.1991р.;

- №16 20.10.1997 - звільнена з членів кооперативу "Перебудовник" за власним бажанням наказ №252 від 20.10.1997р.

Обидва зазначені записи завірені підписом голови кооперативу Прокоповичем та у встановленому порядку - печаткою.

Суд встановив, що печатка кооперативу "Перебудовник" не містить ідентифікаційного коду юридичної особи, проте це не є виправленнями або ж відсутністю запису у розумінні Інструкції №58.

Відповідно до п.7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 N118 (далі Положення №118), ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.

Поряд з цим, згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд звертає увагу на те, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Приймаючи спірне рішення, відповідач-2 не врахував, що порушення вимог п.7 Положення №118 може мати негативні наслідки саме для суб`єктів Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а не для осіб, яким належить трудова книжка, завірена печаткою такого суб`єкта без зазначення його ідентифікаційного коду.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що період роботи ОСОБА_1 у кооперативі "Перебудовник" з 12.04.1991 по 20.10.1997 підтверджений належним чином, а тому до загального страхового стажу позивача не врахований протиправно.

Крім цього, вирішуючи цей спір, суд враховує той факт, що позивач добросовісно намагалася здобути та надати до органів Пенсійного фонду додаткові документи на підтвердження періоду роботи в кооперативі "Перебудовник", однак згідно з довідками Комунальної установи "Трудовий архів Рівненської міської ради" від 24.05.2022 №821/04-02, Державного архіву Рівненської області від 20.05.2022 №Р-10/01-27/22, архівного відділу виконавчого комітету Рівненської міської ради від 25.05.2022 №Р-26/12-14, інформація щодо кооперативу "Перебудовник" відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У сукупності викладеного, враховуючи норми ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, скасувавши рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язавши відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в кооперативі "Перебудовник" та розглянути повторно заяву про призначення пенсії.

За правилами ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, судові витрати із сплати судового збору в сумі 992,40грн (квитанція від 30.08.2022 №30-13918818/С) суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною та відмови, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.04.2022 №96 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 стаж роботи у кооперативі "Перебудовник" з 12 квітня 1991 року по 20 жовтня 1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви від 26 квітня 2022 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати із сплати судового збору у сумі 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Борисенка Олександра, буд.7, м.Рівне, Рівненська область, 33028; ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

ВІІдповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, буд.158-б, м.Запоріжжя, Запорізька область, 69005; ідентифікаційний код юридичної особи 20490012).

Рішення складено 12 липня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар