Справа № 520/17967/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позову

17 липня 2023 р. справа № 520/17967/23
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, Управління, ГУ, орган публічної адміністрації, владний суб`єкт) про: 1) визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у не нарахуванні ОСОБА_1 доплати до пенсії згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» в розмірі 2000 гривень з 01.07.2021; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату в розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» в повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум, -

встановив:

Ухвалою від 14.07.2023 р. позов було залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків в оформленні у вигляді ознак звернення до суду із пропуском строку.

17.07.2023р. позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій просив поновити строк звернення до суду та визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду, але при цьому фактично стверджував, що строк звернення до суду дотриманий, оскільки про порушення власних прав у сфері пенсійного забезпечення дізнався лише у червні 2023 року з листування з відповідачем.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає, що за змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.

Строк звернення до суду у спорах з приводу пенсійного забезпечення громадян згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виключенням із заведеного правила є випадок, унормований ч.3 ст.51 та ст.55 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Проте, у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування цих норм, адже предмет позову не стосується перерахунку пенсії взагалі з 01.07.2021р. (бо у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 здійснюється не перерахунок пенсії, а призначення, обчислення, нарахування виплата щомісячної доплати до пенсії) і призначення громадянину щомісячної доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 не має жодного відношення до перерахунку пенсії у зв`язку із зміною розмірів видів грошового забезпечення або із введенням нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (котрі є підставами для перерахунку пенсії у порядку ст.63 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»).

З цих же міркувань та у зв`язку із відсутністю події призначення з 01.07.2021р. заявникові пенсійним органом щомісячної доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №714, але не виплати цього платежу до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З приєднаних до позову документів вбачається, що заявник лише 07.06.2023р. звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021р. у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713.

За цим зверненням заявника суб`єктом владних повноважень було вчинено відмову, оформлену листом від 19.06.2023 р.

У листі ГУ ПФУ в Харківській області від 19.06.2023р. указано, що заявнику початково було призначено доплату у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 саме з 01.07.2021р., але потім у зв`язку із виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 по справі № 520/23991/21 про перерахунок пенсії з 01.12.2019р. у липні 2022 р. виплату доплати у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 було припинено з 01.08.2022р.

Попри існування згаданої вище відмови суб`єкта владних повноважень та обставини початкового призначення і подальшого припинення виплати доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 у спірних правовідносинах позивач прагне до отримання саме з 01.07.2021р. доплати до пенсії у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. № 713, а не до отримання доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 із календарної дати вчинення ГУ ПФУ в Харківській області управлінського волевиявлення з приводу припинення виплати доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 (тобто до поновлення виплат) або до належного виконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 по справі № 520/23991/21 в частині повноти виплати пенсії після перерахунку з 01.12.2019р.

Вимога позову про виплату з 01.07.2021р. доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 за характером є немайновою (нематеріальною), а за суттю неподільною, полягає у прагненні заявника спонукати орган публічної адміністрації до вчинення бажаного заявником управлінського волевиявлення з 01.07.2021р. у спосіб виплати пенсії із урахуванням доплати у порядку постанови КМУ від 14.07.2021 № 713.

Суд відмічає, що призначення доплати до пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 здійснюється суб`єктом владних повноважень безвідносно до довідки про поточне збільшене грошове забезпечення діючого публічного службовця.

У даному випадку підставою для вчинення органом публічної адміністрації відповідного управлінського волевиявлення є виключно приписи постанови КМУ від 14.07.2021р. №713.

Тому на цей випадок не поширюється дія ч.3 ст.51, ст.55 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.

Постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 містить правовий висновок, згідно з яким причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Окрім того, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.04.2021р. у справі №807/627/16: 1) День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.; 2) Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.; 3) Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В ухвалі від 20.10.2022р. Великої Палати Верховного Суду від 20.10.2022р. у справі №9901/462/21 сформульовані правові позиції, у силу яких учасники справи повинні вчасно, сумлінно, в належний спосіб використовувати всі наявні в них засоби та можливості, передбачені законодавством, з метою запобігання невиправданим зволіканням під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на те, що призначення щомісячної доплати до пенсії громадянина у порядку постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 здійснюється безвідносно до довідки про підвищене поточне грошове забезпечення діючого публічного службовця, то заявник повинен дізнатись про виплату належного розміру пенсії або про недоплату під час отримання чергового платежу, тобто під час отримання пенсії за липень 2021р.

У разі ж первісного призначення органом публічної адміністрації перерахунку пенсії громадянина у порядку постанови КМУ від 14.07.2021 № 713, але припинення виплати пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. № 713 у зв`язку із перерахунком пенсії на виконання рішення суду - предметом судового захисту є не право на перерахунок пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021 № 713., а право на поновлення виплати пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021 № 713 з календарної дати, коли така виплата була припинена.

Процедурні результати застосування громадянином механізму зносин із суб`єктом права у порядку Закону України "Про звернення громадян" (тобто отримання письмової відповіді на звернення) або подача заяви про перерахунок пенсії поза межами 6-місячного строку об`єктивно не здатні слугувати початком перебігу строку на захист прав у сфері пенсійного забезпечення, порушених на думку приватної особи, у минулому.

Незгода громадянина із відповіддю суб`єкта владних повноважень про стан виконання пенсійним органом рішення суду про перерахунок пенсії (у даному випадку рішення суду 25.01.2022 по справі № 520/23991/21) також не є початком перебігу строку на звернення до суду.

Вимоги про визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Харківській області від 19.06.2023р. позивач у межах даного спору не заявляв.

Суд вкотре підкреслює, що відносини з приводу призначення, обчислення, нарахування і виплати доплати у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. № 713 не підпадають під дію ч.3 ст.51 або ст.55 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позаяк згаданий платіж має іншу правову природу, суть та механізм призначення.

Натомість, на відносини з отримання громадянином у власність платежу за постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 згідно з ч.5 ст.242 КАС України підлягає поширенню правовий висновок постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, де указано, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

У позові заявник сформулював вимогу про виплату пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 з 01.07.2021р.

Серед матеріалів позову та заяви про усунення недоліків від 15.07.2023р. не викладено жодних доводів (а також доказів на їх підтвердження) про об`єктивну нездатність позивача, якому має бути відомо про: відсоткове значення розміру власної пенсії відносно грошового забезпечення; розмір і види грошового забезпечення за останньою у часі довідкою про грошове забезпечення (відносно якої було постановлено рішення суду про перерахунок пенсії), про розмір щомісячної доплати у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713, про розмір індексації відповідно до постанови КМУ від 16.02.2022р. №118, про розмір індексації відповідно до постанови КМУ від 14.02.2023р. №168, провести арифметичні розрахунки належного розміру власної пенсії та порівняти отриманий результат із сумою фактично одержаної пенсії.

Тому суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку заявнику не могло бути невідомо про отримання або неотримання виплати пенсії у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 з 01.07.2021р.

Строк на захист права на отримання виплати за пенсією у порядку постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 починав перебіг з моменту отримання виплати пенсії у липні 2021р. і збіг не пізніше від 31.01.2022р.

При цьому, і обставина початку вказаного строку, і обставина його збігу мали місце до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, що зумовлює юридичну неспроможність доводів позивача з цього приводу.

Заявник подав позов 12.07.2023р., тобто поза межами строку згідно з ч.2 ст.122 КАС України.

За таких обставин, суд змушений констатувати, що заявник протягом тривалого часу за власною волею обирав пасивний спосіб поведінки стосовно спірного питання і така форма та зміст правової поведінки не свідчить про наявність факторів, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного звернення до суду .

У даному конкретному випадку фізична свобода вчинення людиною діяння з приводу складання позову та вчасного звернення до суду мала абсолютний характер та не була обмежена дією факторів нездоланної або непереборної дії.

Окремо суд зважає на те, що з обставин справи № 520/23991/21 заявнику не могло бути невідомо про структуру та розміри видів грошового забезпечення поліцейського станом на листопад 2019р., з якого підлягала перерахунку пенсія заявника з 01.12.2019р.

Доказів фізичної нездатності заявника провести арифметичні розрахунки і визначити розмір власної пенсії після перерахунку з 01.12.2019р. матеріали позову не містять.

Відповідно до ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуального права чи обов`язку.

Тому до кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та об`єктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і подання позову.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 та постанови Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21.

Докази існування цих обставин відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Умотивовуючи поважність причини пропуску строку на звернення до суду позивач посилається на низку правових позицій Верховного Суду, але не наводить жодного юридично спроможного аргументу стосовно фактичних обставин спірних правовідносин, які б непереборно та нездоланно заважали зверненню до суду.

Натомість, у силу правового висновку п.20 постанови Верховного Суду від 07.12.2022р. у справі №420/4995/21 під час вирішення питання про дотримання особою, яка звернулася до суду з адміністративним позовом, встановленого строку звернення з`ясуванню підлягають наступні обставини, а саме: - за захистом якого порушеного права особа звернулася до суду; - коли особа дізналася про порушення своїх прав (чи дотримано строк з дати обізнаності); - коли вона повинна була дізнатися про їх порушення; - чи мала вона можливість дізнатися про порушення своїх прав; - наявність поважних причин, які об`єктивно заважали дізнатись про порушення своїх прав чи звернутися з позовом до суду.

Тлумачення змісту абз.1 ч.2 ст.122 КАС України викладено також і в постанові Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16, відповідно до якої неможливість точного встановлення дня обізнаності особи з порушенням власних прав зумовлює обчислення строку з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

За змістом правової позиції постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19 з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, у межах спору про пенсійне забезпечення саме позивач громадянин у порядку ч.1 ст.77 КАС України повинен довести факт звернення до суду у межах визначеного процесуальним законом строку або факт звернення до суду з пропуском визначеного строку з поважних причин, долучивши до матеріалів позову на виконання вимог ч.2 ст.79, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України докази, які б поза розумним сумнівом неспростовно та беззаперечно доказували обставини об`єктивної нездатності через дію непереборних та нездоланних факторів довідатись про дату призначення чи перерахунку пенсії, видів або розмірів складових призначеної чи перерахованої пенсії, суму пенсії нарахування та суму пенсії до виплати.

Таких доводів і доказів ані позов, ані заява від 17.07.2023р. не містять.

Суд вкрай чутливо ставиться до питання поновлення строку звернення до суду, унеможливлюючи навіть ймовірність прояву надмірного формалізму у даному питанні, проте обов`язок дотримання вимог процесуального закону спонукає суд до встановлення у кожній справі дійсних причин звернення до суду поза межами процесуального строку, котрі мають бути підтверджені саме поданими заявником доказами і поновлення строку у разі об`єктивної здатності поданих доказів підтвердити дію факторів нездоланної чи непереборної сили.

Між тим, заявником до клопотання про поновлення строку на звернення до суду від 17.07.2023р. не приєднано взагалі жодного доказу.

Викладені заявником у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду від 17.07.2023р. мотиви не узгоджуються із правовими позиціями постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, котрі є релевантними відносно спірних правовідносин.

За юридичною силою та ієрархічною інстанційністю правові висновки Великої Палати Верховного Суду перевищують правові позиції будь-яких інших рішень Верховного Суду.

Оскільки заявник у клопотанні від 17.07.2023р. не навів жодних конкретних перешкод або перепон звернення до суду у період 01.07.2021р.-12.07.2023р., то суд не знаходить правових підстав для поновлення строку звернення до суду відносно вимоги, пов`язаною із календарною датою - 01.07.2021р., позаяк у даному конкретному випадку з огляду на стан виконання заявником власних процесуальних обов`язків прийняття судом саме такого процесуального рішення буде невиправданим проявом надмірної гнучкості.

Стосовно дії правового режиму воєнного стану суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)/2022 та у рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022р. №1-р(ІІ)/2022 констатовано початок агресії Російської Федерації проти України - 20.02.2014р. та набуття цією агресією повномасштабного характеру - 24.02.2022р.

При цьому, у нормах Закону України від 15.03.2022р. №2123-ІХ факт такої агресії було використано законодавцем у якості причини для зменшення тривалості строку звернення до суду (а не у якості фактору збільшення тривалості строку звернення до суду), позаяк у період дії правового режиму воєнного стану публічні інтереси суспільства у відносинах, де учасником є Держава Україна набувають пріоритету над власними інтересами приватних осіб.

Постанова Верховного Суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21 містить правові висновки про те, що: 1) введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.; 2) при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Проте, у позові заявником не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду у період з 01.07.2021р. до календарної дати фактичного звернення (12.07.2023р.) саме унаслідок факторів, котрі виникли унаслідок дії правового режиму воєнного стану.

Отже, суд доходить до переконання про те, що вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі №520/17967/23 були залишені позивачем без виконання, позаяк юридично умотивованого та документального доведеного клопотання про поновлення строку звернення до суду через дію поважних причин заявником подано не було.

Підсумовуючи, суддя зазначає, що у позові заявником сформульована єдина і неподільна вимога немайнового характеру про спонукання пенсійного органу до проведення виплат за постановою КМУ від 14.07.2022р. №713 з 01.07.2021р., у той час як до суду позов було подано 12.07.2023 р.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що позов поданий поза межами строку звернення до суду, заяви про поновлення строку звернення до суду заявником не подано, що згідно з ч.2 ст.123, ч.6 ст.161, п.1 ч.4 ст.169 КАС України зумовлюють прийняття процесуального рішення про повернення позову.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121-123, 160, 169, 161, 171, 173, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя -

ухвалив:

1. Викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 17.07.2023 р. причини - визнати неповажними.

2. Заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 17.07.2023 р. - залишити без задоволення.

3. Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2023р. у справі №520/17967/23 - визнати не виконаними.

4. Позов - повернути.

5. Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення.

6. Копію ухвали надіслати заявникові.

7. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Сліденко А.В.