Справа № 420/10503/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_4 від 09.11.2021 року №139 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звiльнених з військової служби»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_4 від 30.11.2021 року №149 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звільнених з військової служби»;

визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_4 від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_2 »;

зобов`язати в/ч НОМЕР_4 повернути на його ОСОБА_1 , користь безпідставно утримані кошти з його грошового забезпечення;

зобов`язати в/ч НОМЕР_4 виплатити на його ОСОБА_1 , користь безпідставно невиплачений розмір щомісячних премій за листопад 2021 року, за грудень 2021 року та за січень 2022 року.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 45244,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказами від 09.11.2021 року №139 та від 30.11.2021 року №149 позивача, як посадову особу було зобов`язано здійснити утримання зі свого грошового забезпечення за завдану шкоду.

Позивач зазначив, що у зв`язку з вибуттям до нового місця служби 11.02.2022 ним було передано справи та посаду заступнику начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_4 , при цьому на виконання зазначених наказів, при остаточному розрахунку з позивачем з його грошового забезпечення було частково утримано кошти в якості погашення завданої шкоди, решту суми було записано до його грошового атестату з метою продовження утримання коштів за новим місцем служби до повного погашення.

Накази від 09.11.2021 року №139 та від 30.11.2021 року №149 оскаржувались позивачем шляхом подання рапортів, за результатами розгляду яких зазначені накази не були змінені або скасовані, натомість видано наказ командира в/ч НОМЕР_4 від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_2 ».

Позивач звернув увагу, що реакцією командира в/ч НОМЕР_4 на подані рапорти стало видання командиром прямого наказу штатному заступнику позивача, що є грубим порушенням Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Позивач зауважив, що з огляду на відсутність завдання ним прямої дійсної шкоди державі, відсутні підстави притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Щодо позбавлення премій позивач вказав, що відсутні підстави для позбавлення премії у повному обсязі, визначені п.5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018, а також відсутнє завдання позивачем матеріальної шкоди державі, що унеможливлює застосування до нього стягнення у вигляді позбавлення щомісячної премії.

Ухвалою суду від 08.08.2022 року поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 04.10.2022 року позов залишено без руху після відкриття провадження, надано строк на усунення недоліків, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 надати належним чином завірені копії доказів ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17.10.2022 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду та продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника в/ч НОМЕР_2 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 21.06.2023 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року адміністративний позов в частині позовних вимог про зобов`язання в/ч НОМЕР_4 виплатити на користь позивача безпідставно невиплачений розмір щомісячних премій за листопад 2021 року, за грудень 2021 року та за січень 2022 року залишено без розгляду.

Відповідач надав відзив на позов, в якому наполягає на відмові у задоволенні позову та зазначає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду.

Вказує, що підставою для проведення службового розслідування стало ряд порушень, які були виявлені під час передачі посади на той час майором ОСОБА_3 . Під час службової наради позивач не зміг надати відповіді на поставлені питання з приводу виявлених порушень. При цьому під час роботи комісії позивач не сприяв розслідуванню, поводився не професійно, ставився халатно до своїх службових обов`язків та неодноразово здійснював виплати без підтверджуючих документів, наказів, що підтверджують особу.

08.05.2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якому спростовує доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки судом вже було розглянуто питання щодо пропуску строку звернення до суду в ухвалі суду від 17.10.2022 року.

Справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи фінансово-економічної служби військової частини.

Командиром в/ч НОМЕР_2 було видано накази від 09.11.2021 року №139 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звiльнених з військової служби», від 30.11.2021 року №149 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звільнених з військової служби» та від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_2 ». (а.с.20-22,25).

Згідно з п.1-3 наказу від 09.11.2021 року №139, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», позбавлено премії за листопад місяць 2021 року у повному обсязі, притягнено до повної матеріальної відповідальності та утримано суму в обсязі 35244,50 грн (а.с.21-22).

Згідно з п.1-3 наказу від 30.11.2021 року №149 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», позбавлено премії за листопад місяць 2021 року у повному обсязі, притягнено до повної матеріальної відповідальності та утримано суму в обсязі 10000 грн (а.с.20).

Згідно з п.1-3 наказу від 14.01.2022 №6 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана», зменшено розмір щомісячної премії за грудень 2021 року на 20%, зменшено розмір щомісячної премії за листопад 2021 року на 20% (а.с.25-26).

Позивач оскаржував накази від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 в досудовому порядку шляхом подання рапортів від 19.11.2021, від 04.01.2022 (а.с.18-19).

У відповідь на вказані рапорти т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 повідомив, що рішення в частині притягнення до матеріальної відповідальності та позбавлення премії за листопад 2021 року у повному обсязі залишено без змін (а.с.58-59).

Згодом позивач на підставі п.1.10 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104) оскаржив накази від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 до вищестоящого органу, про що свідчить рапорт від січня 2022 року на ім`я помічника Командувача ВМС ЗСУ з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного управління (а.с.27-28).

У відповідь на вказаний рапорт 20.01.2022 року т.в.о. начальника фінансово-економічного управління Командування ВМС ЗСУ направив командиру в/ч НОМЕР_2 лист №154.181.1-54, в якому повідомлено, що притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що здійснено із порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим накази командира в/ч НОМЕР_2 від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 запроновано відмінити (а.с.29-30).

Також у вказаному листі зазначено, що за результатами опрацювання зазначених матеріалів встановлено порушення вимог законодавства: 1) в порушення вимог пункту 3.16, Додатку 3 до Інструкції з організації та ведення бухгалтерського обліку у Збройних Силах, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.12.2014 № 905 збитки, які на думку командування військової частини НОМЕР_2 допущені майором ОСОБА_1 не оголошені наказом командира військової частини НОМЕР_2 та не обліковані у книзі обліку нестач військової частини; 2) в порушення вимог пункту 3 розділу VIII Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 21.11.2017 № 608 у матеріалах службових розслідувань відсутні довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу військової частини.

Не погоджуючись з наказами командира в/ч НОМЕР_2 від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 та від 14.01.2022 №6 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до частини першої статті 3 Розділу Загальні положення Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Згідно зі статтями 5, 6 Розділу Загальні положення Статуту внутрішньої служби ЗСУ № 548-XIV, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту № 548-XIV).

Згідно зі статтями 26,27 Статуту № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ст.35 Статуту № 548-XIV накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом (стаття 36 Статуту № 548-XIV).

Відповідно до абз. 41 п.1.10 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 № 104), начальник фінансового органу, одержавши наказ, який суперечить законодавству, повинен письмово доповісти та обґрунтувати командиру військової частини позицію щодо неправомірності такого наказу. У разі письмового підтвердження командиром військової частини необхідності виконання відданого ним наказу начальник фінансового органу виконує його, про що терміново забезпечує невідкладне інформування забезпечуючого фінансового органу та органу військового управління, якому військова частина безпосередньо підпорядкована, а також надсилає керівникові органу Державної казначейської служби України за місцем обслуговування військової частини відповідне повідомлення

На виконання вказаної норми, ОСОБА_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 подано два письмові рапорти з обґрунтуванням неправомірності виданих ним наказів від 09.11.2021 № 139 та від 30.11.2021 № 149 та неможливості їх виконання (а.с.18-19).

Як встановлено судом, керуючись п.1.10 Правил позивач оскаржував накази від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 до вищестоящого органу, про що свідчить рапорт від січня 2022 року на ім`я помічника Командувача ВМС ЗСУ з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічного управління (а.с.27-28).

У відповідь на вказаний рапорт т.в.о. начальника фінансово-економічного управління Командування ВМС ЗСУ направив командиру в/ч НОМЕР_2 лист, в якому повідомлено, що притягнення до відповідальності майора ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що здійснено із порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим накази командира в/ч НОМЕР_2 від 09.11.2021 року №139, від 30.11.2021 року №149 пропонується відмінити (а.с.29-30).

Суд зауважує, що відповідачем, на якого покладено тягар доказування в межах адміністративної справи, не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди та не спростовано тверджень позивача про відсутність існування такої шкоди.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України згідно з його посадою.

Натомість відповідач під час прийняття наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021 діяв протиправно та заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій.

Таким чином, суд дійшов висновку, що накази командира в/ч НОМЕР_4 від 09.11.2021 року №139 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звiльнених з військової служби» та від 30.11.2021 року №149 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звільнених з військової служби» прийняті неправомірно та протиправно, а тому належать скасуванню в судовому порядку.

Враховуючи, що судом встановлена протиправність наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, наказ від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_2 » також є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки обґрунтованість його прийняття була в прямій залежності від прийняття наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021.

Вирішуючи вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 45244, 50 грн., суд дійшов наступного висновку.

За твердженнями позивача, моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку з неправомірними діями командира військової частини НОМЕР_2 йому завдано моральну шкоду, що виражається в моральних переживаннях, що супроводжується психоемоційним стресом.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може проявлятись у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 5 ст.21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, посилається на факт неправомірних дій командира військової частини НОМЕР_2 , що спричинило моральні страждання позивача.

В свою чергу, суд зазначає, що сам факт неправомірних дій командира військової частини НОМЕР_2 , на який вказує позивач, не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

В даному випадку факт неправомірних дій командира військової частини НОМЕР_2 підтверджується рішенням суду, проте обов`язок доказування факту отримання моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.

Стверджуючи, що моральну шкоду йому було заподіяно внаслідок неправомірних дій командира військової частини НОМЕР_2 , позивач не надав суду належних доказів в підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача і заподіяною шкодою. Зокрема, суд зазначає, що такими доказами можуть бути документи, які підтверджують погіршення стану здоров`я та звернення у зв`язку з цим до медичних закладів, тощо.

За наслідками дослідження обставин справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду та відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 09.11.2021 року №139 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звільнених з військової служби».

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 30.11.2021 року №149 «Про підсумки службового розслідування за фактом затримки виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, звільнених з військової служби».

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 14.01.2022 №6 «Про підсумки службового розслідування за фактом не виконання наказів №139 вiд 09.11.2021, №149 вiд 30.11.2021, майором ОСОБА_2 ».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса