Справа № 460/9674/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2023 року м. Рівне №460/9674/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 №86 від 01.02.2023 про відмову в перерахунку пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача-2 перевести позивача на пенсію за віком починаючи з 27.01.2023, зарахувавши до загального страхового стажу період її роботи починаючи з 16.06.1992 по 31.12.1999 в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс.

За змістом позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи на обліку у відповідача-2 позивач отримує пенсію по інвалідності, яка обчислюється їй відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після досягнення пенсійного віку та наявності визначеного мінімального страхового стажу, позивач набула право на призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим 27.01.2023 звернулася до відповідача-2 (на пенсійному обліку в якого перебуває) із заявою про перерахунок її пенсії у спосіб переведення із пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

За принципом екстериторіальності надані позивачем документи передані відповідачу-1 для розгляду та прийняття рішення, який 01.02.2023 за результатами розгляду заяви рішенням №86 від 01.02.2023 відмовив в перерахунку пенсії позивача з підстав відсутності у неї мінімального страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком 29 років. Страховий стаж, обчислений пенсійним органом, складав 25 років 4 місяці 29 днів, а до страхового стажу, як зазначено у листі відповідача-1 від 01.03.2023 не зараховано період роботи в колгоспі «ім. ХХІ з`їзду кпрс», зокрема з 1988 по 1999 згідно записів трудової книжки №24/57 у зв`язку з тим, що записи про роботу завірені не належним чином (відтиском печатки, яка не читабельна).

Таким чином, до загального страхового стажу не зараховано період з 16.06.1992 по 31.12.1999, що складає понад 7 з половиною років.

Позивач, вважаючи оскаржене рішення протиправним і таким, що не відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, звернулась до суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 26.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідачі подали суду аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, в якому заперечили проти задоволення позовних вимог. Вказали, що підставою для зарахування до загального страхового стажу особи періодів її роботи є надання відповідних документів, оформлених з дотриманням вимог закону. При цьому, записи про роботу позивача в колгоспі «ім. ХХІ з`їзду кпрс» суперечать Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, оскільки печатки, якими скріплені відповідні запису не є читабельними - не придатними для сприйняття змісту.

У зв`язку з цим, до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 1984 року по 1985 рік та з 1988 по 1999 рік, страховий стаж складає 25 років 4 місяці 29 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком (мінімальний страховий стаж становить 29 років).

З цих підстав відповідачі просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено статус особи з інвалідністю та призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

27.01.2023 після досягнення 60 річного віку позивач звернулась до відповідача-2 (на обліку в якого перебуває) із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Рішенням відповідача-1 (визначеного для розгляду документів в екстериторіальному прядку) №86 від 01.02.2023 відмовлено в переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу 29 років. Повідомлено, що загальний страховий стаж позивача становить 25 років 4 місяці 29 днів.

Листом відповідача-1 від 01.03.2023 №4179-3257/В-02/8-1500/23 позивача повідомлено, що до її загального страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі «ім. ХХІ з`їзду кпрс», зокрема з 1984 року по 1985 рік та з 1988 року по 1999 рік згідно записів трудової книжки №24/57 у зв`язку з тим, що записи про роботу завірені не належним чином (відтиском печатки, яка не читабельна). Запропоновано для зарахування вказаного періоду роботи надати уточнюючу довідку з уточненням встановлених та відпрацьованих трудоднів.

Із розрахунку загального страхового стажу позивача вбачається, що ним зараховано до загального страхового стажу період роботи із 15.06.1987 по 31.08.1991.

Вважаючи протиправним рішення відповідача-1, позивач звернулась до суду із позовною заявою про його скасування.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Сторони визнали, що позивач перебуває на обліку у відповідача-2 як отримувач пенсії по інвалідності.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Враховуючи дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у неї виникло право на призначення пенсії, виходячи із стажу, необхідного для її призначення по досягненню 60 річного віку повних 29 років.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений відповідачами загальний страховий стаж позивача складає 25 років 4 місяці 29 днів. При цьому, як вважають Пенсійні органи відсутні підстав для зарахування спірного періоду роботи в колгоспі «ім. ХХІ з`їзду кпрс», зокрема з 1988 по 1999.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідачів, суд враховує наступне.

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону №1788-XII, ст. 48 Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_1 , дата заповнення 15.04.1984 стверджується, що позивач, зокрема в період з 1984 по 01.07.2000 працювала у колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс. Записи трудової книжки містять заповнені колонки: дату їх внесення; рік, за який даються відомості; ким працював; кількість пророблених людиноднів за рік; встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) за рік; грошей (карбованці); підписи осіб, що засвідчують записи (голова колгоспу, головний (старший) бухгалтер колгоспу) і печатка колгоспу.

Підставою для не зарахування відповідачем-1 до страхового стажу позивача періоду роботи з 1987 по 1999 включно при вирішенні питання щодо наявності підстав для переведення на пенсію за віком був той факт, що записи в трудовій книжці завірені печаткою не придатної для сприйняття змісту.

Суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції №58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30 вересня 2021 року (справа №300/860/17).

Згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення №310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Пункт 2 Основних положень №310 регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абз. 2 п. 2 Основних положень №310 трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень №310).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень №310).

Із аналізу змісту записів трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_1 , дата заповнення 15.04.1984 вбачається, що позивач в період з 1984 по 2000 роки працювала, відпрацьовувала мінімум трудоднів (щороку), отримувала заробітну плату такі, а ці записи про роботу скріплені печатками та підписами уповноважених посадових осіб цього товариства головою колгоспу та головним (старшим) бухгалтером колгоспу.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Окрім цього, суд наголошує, що ані Законом №1058-IV, ані Порядком №637 не встановлено для Пенсійного органу критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо зарахування стажу.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи допомозі позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту її роботи у спірний період.

При цьому, суд враховує, що підприємство-правонаступник КСП в якому позивач працювала у спірний період розміщене в тимчасово окупованому Українському Криму, що позбавляє позивача можливості надати додаткові запитувані відповідачами документи.

Таким чином, доводи відповідача-1 щодо нечитабельності печаток, якими скріплені записи про роботу, не є достатніми для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до загального страхового стажу.

Як встановлено із наданих відповідачем-1 розрахунком загального страхового стажу, окрім періодів роботи, які позивач просить суд зобов`язати зарахувати відповідачем до загального страхового стажу із 16.06.1999, ним не зараховано також період роботи з 15.06.1987 по 31.08.1991.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог позивача, враховуючи протиправну поведінку відповідача-1 у не зарахуванні при вирішенні питання щодо переведення на пенсію за віком періодів роботи з 15.06.1987 по 31.08.1991 та з 16.06.1992 по 31.12.1999 в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс з метою повного захисту порушених прав та інтересів.

Відтак, суд дійшов висновку, що загальний страховий стаж позивача станом на дату її звернення із заявою про переведення на пенсію за віком складав понад 29 років (добровільно зарахованих відповідачем-1 та протиправно не зарахованого періоду роботи в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс), чого було більш ніж достатньо відповідачу-1 для прийняття рішення про переведення ОСОБА_1 із пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Таким чином, встановлені в сукупності обставини свідчать на користь протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 01.02.2023 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке підлягає скасуванню.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд вважає, що для відновлення порушених прав та інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії за віком із встановленням йому перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком починаючи з 27.01.2023, зарахувавши до загального страхового стажу період її роботи з 15.06.1987 по 31.08.1991 та з 16.06.1992 по 31.12.1999 в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №86 від 01.02.2023 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком починаючи з 27.01.2023, зарахувавши до загального страхового стажу період її роботи з 15.06.1987 по 31.08.1991 та з 16.06.1992 по 31.12.1999 в колгоспі імені ХХІ з`їзду кпрс.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м. Одеса,65107, ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.Є. Махаринець