Справа № 120/7007/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 липня 2023 р. Справа № 120/7007/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виявилася у недотриманні строку повернення виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу;

- визнати протиправним рішення відповідача від 10.05.2023 про повернення виконавчого листа №120/12144/21-а без прийняття до виконання стягувачу;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2023 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №120/12144/21-а, в цій частині допустити рішення суду до негайного виконання або визначити відповідачу суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 28,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що Вінницьким окружним адміністративним судом 11.01.2022 прийнято рішення за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення ПВР у м. Києві Центрального МРУ Мінюсту (м.Київ) у справі №120/12144/21-a.

3 метою примусового виконання рішення позивач надіслав його до Департаменту ДВС Міністерства юстиції. 12.05.2022 відповідачем прийнято рішення про повернення виконавчого листа без прийняття, проте лист ну було вручено позивачу. Оскільки позивач не отримав повідомлення, то звернувся із запитом до Департаменту ДВС, у відповідь 18.04.2023 йому було повернуто виконавчий лист рекомендованим листом.

Зазначає, що 22.04.2023, 25.04.2023 позивач подав запити до ДДВС Мінюсту з проханням повідомити належний відділ ДВС, до якого звернути за виконанням виконавчого лита, на що листом від 28.04.2023 його було повідомлено, що він має право пред`явити виконавчий лист на примусове виконання до відділу ПВР УЗПВР у місті Києві та Київській області МУ Міністерства Юстиції (м. Київ).

03.05.2023 ОСОБА_1 надіслав заяву та виконавчий лист №120/12144/21-а до виконання до Відділу примусового виконання рішень УЗПВР у м. Києві та Київській області ЦМЮ Міністерства юстиції (м. Київ). Однак в порушення вимог ч.4 ст. 4 ЗУ №1404-19 лише 16.05.2023 відповідач повернув виконавчий документ, який позивач отримав 19.05.2023. Підставою повернення виконавчого листа без прийняття до виконання, державний виконавець зазначив п.6 ч. 4 ст. 4 ЗУ №1404-19.

Таке рішення відповідача позивач вважає протиправним, тому звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 26.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що державним виконавцем здійснено всі дії у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження та підстав для визнання протиправною та бездіяльність відповідача, що виявилася у недотриманні строку повернення виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу та визнання протиправним рішення відповідача від 10.05.2023 про повернення виконавчого листа №120/12144/21-а без прийняття до виконання стягувачу відсутні.

Зазначає, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно офіційного сайту Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до структури управління якого входить структурний підрозділ Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області, до складу якого входить Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 10.05.2023 державним виконавцем Відділу винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до вимог пункту 6 частини 4 Закону України Про виконавче провадження, яку разом з виконавчим листом направлено за адресою стягувача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 у справі №120/12144/21-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення ПВР у м. Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції щодо ненадання ОСОБА_1 відповіді на запити від 21.09.2021 р., 30.09.2021 р. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення ПВР у м. Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції надати ОСОБА_1 копії матеріалів ВП №65601194 в електронному вигляді згідно запиту від 30.09.2021 р.

24.05.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №120/12144/21-а.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 03.05.2023 про примусове виконання виконавчого листа №120/12144/21-а. До заяви також додав оригінал виконавчого листа №120/12144/21-а.

За результатом розгляду заяви позивача, 10.05.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

У повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.05.2023 зазначено, що у виконавчому листі виданого 25.04.2022 по справі №120/12144/21-а Вінницьким окружним адміністративним судом боржником зазначено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення ПВР у місті Києві Центрального МРУ Міністерстві юстиції, , що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 32.

Згідно довідки Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), до структури управління якого входить структурний підрозділ Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області до складу якого входить Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Наказом Міністерства юстиції України від 13.08.2021 №1926 затверджено структуру та штатну чисельність Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), зокрема утворено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусово виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шляхом об`єднання:

Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивач не погоджується із такими діями та вважає, що відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, порушив строк повернення виконавчого листа без прийняття до виконання та безпідставно повернув виконавчий лист без прийняття до виконання, у зв`язку із чим звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу положень ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також гласності та відкритості виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Стаття 4 Закону № 1404-VIII визначає вимоги до виконавчого документа.

Частина 1 цієї статті говорить, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до п. 6 розділу I Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Як вже встановлено судом та зазначено вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №120/12144/21-а.

Повідомленням від 10.05.2023 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області ЦМУ МЮ (м. Київ) виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження.

Надаючи оцінку Повідомленню про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд звертає увагу, що п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII на який посилається держаний виконавець, носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті повернення виконавчого документі стягувачу повинно бути зазначено конкретні причини такого повернення.

Натомість, державний виконавець посилається на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження, який, у свою чергу, містить дві підстави повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: 1) якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею; 2) якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З чого вбачається, що п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження містить в собі посилання на ч. 4 ст. 4 цього Закону, який передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Тобто, державний виконавець, посилаючись на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження повинен вказати конкретні причини повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки зазначений пункт статті має посилання на ще 12 пунктів даної статті, які можуть бути підставою повернення, та не можуть бути покладені для самостійного визначення чи здогадки позивачем.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає протиправним повідомлення відповідача від 10.05.2023 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання стягувачу та відповідно про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву від 03.05.2023 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №120/12144/21-а.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем вимог ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Судом установлено, що 08.05.2023 прийнято до розгляду заяву позивача про примусове виконання рішення суду, за наслідками розгляду якої 10.05.2023 винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, тобто без порушення триденного строку, встановленого ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, тому вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача, що виявилася у недотриманні строку повернення виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу задоволенню не підлягає.

Щодо прохання позивача про звернення рішення до негайного виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу.

Пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 263 КАС України передбачені категорії справ щодо:

1) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

3) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;

4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.

Норми статей 283 та 289 КАС України стосуються особливостей провадження у справах за зверненням податкових та митних органів та за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства, відповідно.

Отже, нормами ст. 371 КАС України не передбачено негайного виконання рішення суду щодо розгляду заяви про прийняття до примусового виконання виконавчих документів, тому суд не вбачає підстав для допущення даного рішення суду до негайного виконання.

Також суд зазначає, що КАС України, не передбачено обов`язку суду визначати відповідачу суб`єкту владних повноважень розумного строку для виконання рішення суду.

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 28,50 грн, суд зазначає наступне.

Підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначає Цивільний кодекс України (далі - ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування матеріальної шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність прийнятого рішення, вчиненої дії, допущеної бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

- наявність шкоди, заподіяної особі, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, заподіяною незаконним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, який виражається у тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди;

- вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли у силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Натомість, позивачем не наведено доводів, з яких можна було б встановити причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заявленою матеріальною шкодою у розмірі 28,50 грн, заподіяною винесеним державним виконавцем оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.05.2023, а тому вимога позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, шляхом визнання протиправним повідомлення відповідача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.05.2023 та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №120/12144/21-а з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення та взяти до уваги строки надіслання прийнятого, за наслідками розгляду заяви від 03.05.2023, рішення державним виконавцем.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.05.2023.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №120/12144/21-а, виданого 25.04.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Виборзька, 32, м. Київ, 03056; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна