Справа № 260/2200/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2023 року м. Ужгород№ 260/2200/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Б.Транс» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Р.Б.Транс» звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області, в якій просить: 1) Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №340974 від 16 березня 2023 року; 2) Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №340975 від 16 березня 2023 р.; 3) Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки па транспорті Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №340976 від 16 березня 2023 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 лютого 2023 року Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Житомирській області проведено перевірку трьох належних позивачу транспортних засобів щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за наслідком чого складено Акти проведення перевірок за № 331760, № 330087 та № 350088. Згідно вказаних актів відповідачем зроблено висновок про допущення порушень, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність документів, визначених с. 48 цього Закону: відсутні щоденні реєстраційні листи роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водіїв за 13.02.2023 року; 14.02.2023 року до моменту проведення перевірки. Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області прийнято постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів від 16 березня 2023 року за № 340974, за № 340975 та за № 340976 відповідно до яких на підставі абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарські штрафи у сумі 17000,00 грн. (за кожною постановою).

Позивач вважає такі постанови протиправними, та такими, що підлягають скасуванню, оскільки водії позивача здійснювали внутрішні перевезення за наявності всіх необхідних документів, відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відтак, на переконання позивача, склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону відсутній. Позивач зазначає, що щоденні реєстраційні листи- роздруківки обліку режимів праці та відпочинку є обов`язковими виключно для міжнародних автомобільних перевезень, в той час, як в даному випадку здійснювалися внутрішні перевезення. Крім того, позивач зазначає, що в порушення пунктів 26,27 Порядку № 1567 позивача не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду справи, надати пояснення під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що за результатами проведеної перевірки виявлено, що у водіїв відсутні щоденні реєстраційні листки-роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водія за 13,14 лютого 2023 року. Вказане правопорушення кваліфікується як відсутність документів на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до переліку яких також відносяться документи ,визначені ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Крім того, відповідач зазначає, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Таке було складено до кожного акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та направлене поштовим рекомендованими повідомленням на адресу позивача та отримане ним 09 березня 2023 року. Відтак, на переконання відповідача повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення здійснено у відповідності до вимог законодавства.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що надане відповідачем повідомлення про вручення поштового відправлення не може вважатися належним доказом повідомлення позивача про дату та час розгляд трьох окремих стосовно позивача справ про допущення водієм порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки у відповідному повідомленні розділи «вручено», «за довіреністю» та уповноважененому» є незаповненими. Натомість, у вказаному повідомленні проставлено підпис у розділі «розписка в одержанні», особою прізвище якої не зазначено, що не дає можливості підтвердити факт отримання такого поштового відправлення саме уповноваженим представником позивача.

Відповідач надав заперечення, в яких зазначив, що листи-повідомлення по кожному із складених актів про інформування про розгляд справи були направлені в одному конверті, що не є порушенням п. 26 Порядку № 1567. Поштове відправлення було доставлене та вручене «особисто» адресату (ТОВ «РБ Транс») за вказаною адресою: м. Хуст, вул. Івана Франка, буд. 175.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 лютого 2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Житомирській області проведено рейдову перевірку належних позивачу транспортних засобів марки MAN з причепами, номерні знаки: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

За результатами перевірки Відділом державного нагляду (контролю) у Житомирській області складено акт від 14 лютого 2023 року:

- №331760, відповідно до якого під час перевірки виявлено порушення, а саме: здійснення внутрішніх вантажних перевезень згідно ТТН № 209435 від 13.02.2023 року, вантаж сіль, без наявних на момент перевірки документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб обладнано повіреним тахографом, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 відсутні щоденні реєстраційні листи роздруківки обліку режимів праці та відпочинку водія;

- № 350087 відповідно до якого під час перевірки виявлено порушення, а саме: внутрішні вантажні перевезення вантажу, вантаж «Сіль», транспортний засіб обладнаний діючим та повіреним аналоговим тахографом без щоденних реєстраційних листів режимів праці та відпочинку водія за 13.02.2023 року, 14.02.2023 року до 10.30 год, чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

- № 350088 відповідно до якого, під час перевірки виявлено порушення, а саме: внутрішні вантажні перевезення вантажу, вантажу «Сіль» ТТН № 209435 від 13.02.2023 року, транспортний засіб обладнаний аналоговим пристроєм та тахографом, без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія за 13.02.2023 року, 14.02.2023 року до 10.30 год.

Акти перевірки підписані водіями транспортного засобу без будь - яких зауважень.

У зв`язку з виявленими порушеннями начальником Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області винесено постанови від 16 березня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу № 340974, № 340975, № 340976 у розмірі по 17000,00 грн. за кожною постановою.

Не погоджуючись з вищевказаними постановами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами 14,17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу 2 частини 1 статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною 1 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною 2 статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вказаних положень статті 48 Закону № 2344-III слідує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та надавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2) (далі Положення № 340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно з визначенням, наведеним у абзаці 12 пункту 1.5 Положення № 340, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких ТЗ та про певні періоди роботи їх водіїв. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

В свою чергу, Порядок встановлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до положень пункту 3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Пунктом 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Судом встановлено, що транспортні засоби позивача обладнані повіреними тахографами, що зафіксовано в актах проведення перевірки.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з оскаржуваних позивачем постанов відповідача, фактичною підставою застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу стало надання останнім послуг з перевезень вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року по справі № 826/2239/16 дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Таким чином, оскільки документів, передбачених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", водій посадовим особам Укртрансбезпеки під час проведення перевірки не надав, суд дійшов висновку про те, що позивачем порушено вимоги автомобільного законодавства та при цьому не наведено обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Обґрунтовуючи свою позицію щодо неправомірності прийняття оскаржуваних постанов, позивач зазначає, що стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить вимоги щодо обов`язкової наявності тахокарт у водіїв, що здійснють внутріші перевезення. Оскільки позивач здійснює внутрішні перевезення, то застосування до нього адміністративно-господарського штрафу згідно з оскарженими постановами є протиправним та безпідставним.

Такі доводи позивача суд відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що вимоги Інструкції №385 поширюються на усіх суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). Разом з тим, згідно пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем в порушення пунктів 26,27 Порядку № 1567 не було належним чином повідомлено позивача про дату та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до до п. 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Згідно з п. 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було складено повідомлення про розгляд 16 березня 2023 року справ про порушення до кожного акту проведення перевірки, а саме: № 14071/25/24-23 від 06.03.2023 року до акту № 350088 від 14.02.2023 року; № 14066/25/24-23 від 06.03.2023 року до акту № 350087 від 14.02.2023 року; № 16806/25/27-23 від 06.03.2023 року до акту № 331760 від 14.02.2023 року та такі були направлені поштовим рекомендованим повідомленням 06 березня 2023 року на адресу позивача м. Хуст, вул. І.Франка, буд. 174 та отримано 09 березня 2023 року (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення наявна в матеріалах справи).

Таким чином, на переконання суду, відповідачем дотримано вимоги Порядку № 1567 щодо повідомлення позивача про розгляд справи про порушення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що відповідач правомірно та з дотримання вимог чинного законодавства виніс оскаржені постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Відтак, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо поданої представником позивача заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 9825,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Однак, судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В той же час, у разі відмови позивачу у задоволенні позовної заяви, питання щодо розподілу понесених ним судових витрат не підлягає вирішенню в порядку статті 139 КАС України. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, у випадках, зокрема, повного або ж часткового задоволення позову.

При відмові в задоволенні позовних вимог, КАС України виключає можливість стягнення судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене та оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд приходить висновку про відсутність підстав для розподілу витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Б.Транс» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу- відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька