Справа № 120/4436/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 липня 2023 р. Справа № 120/4436/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятої відповідачем постанови, з огляду на те, що відповідачем не дотримано норм Порядку проведення рейдових перевірок регулюється Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567. Зокрема, позивач акцентує увагу на тому, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи та про існування вказаної постанови він дізнався лише під час відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженої постанови відповідача від 17.01.2023 року № 352062.

Так, ухвалою суду від 18.04.2023 року було задоволено заяву про забезпечення позову, та, відповідно, зупинено стягнення на підставі постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті № 352062 від 17.01.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що пунктом 15 Порядку № 1567 визначено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Відповідач зазначає, що позивача про розгляд справи було повідомлено належним чином, однак останній не скористався своїм правом.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

02.01.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено рейдову перевірку транспортного засобу IVECO DAILY державний номерний знак НОМЕР_1 під час виконання регулярних перевезень приміського сполучення за маршрутом "Ямпіль АС - Могилів-Подільський АС - Бар АС".

Під час вказаної перевірки було встановлено відсутність тимчасово реєстраційного талону на транспортний засіб, схеми маршрути, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Таким чином, за результатами перевірки складено акт № 335913, у якому зазначено про те, що відповідальними особами Укртрансбезпеки зафіксовано порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке, передбачено ч. 1 абз. 3 ст. 60 цього Закону, а саме зазначено: регулярне перевезення пасажирів маршруту "Ямпіль АС - Могилів-Подільський АС - Бар АС" за відсутності тимчасового реєстраційного талону на ТЗ, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Так, 17.01.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на підставі вищезазначеного акту винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 352062 від 17.01.2023 року, якою до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 17000 грн.

Надалі, 04.04.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71460967 на підставі вказаної постанови.

Вважаючи протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи державного регулювання діяльності автомобільного транспорту в Україні регульовані Законом України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" ( далі - № 2344-III).

Реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті покладена на Укртрансбезпеку, відповідно до норм Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 № 103.

Статтею 6 Закону № 2344-III регламентовано, зокрема здійснення державного контролю автомобільних перевізників на території України шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Порядок проведення рейдових перевірок регулюється Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок 1567).

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. (п. 15 Порядку № 1567).

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів передбачено пунктами 20-30 цього Порядку.

Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 39 Закону 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Так, цією статтею передбачено, що для автомобільного перевізника регулярних пасажирських перевезень такими документами є:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Суд встановив, що постанову № 352062 прийнято на підставі акту № 335913, у якому зазначено про відсутність тимчасового реєстраційного талону на ТЗ, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Відповідно до абз. 12 п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого від 07.09.1998 року № 1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Аналізуючи вищезазначену норму та ст. 39 Закону № 2344-III у сукупності, суд дійшов висновку, що тимчасовий реєстраційний талон - це документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах.

Відтак, відсутність під час надання послуг з перевезення пасажирів тимчасового реєстраційного талону на ТЗ свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Окрім того, суд зазначає, що такі документи, як схеми маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду тощо по своїй юридичній природі мають дозвільний характер та спрямовані на регламентацію ознак здійснення конкретних перевезень у визначений проміжок часу за встановленим маршрутом та вартістю. Зазначені документи є обов`язковими для здійснення перевезень відповідно до ст. 39 Закону № 2344-III.

Статтею 60 Закону № 2344-III, відповідальність передбачена цією нормою за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників.

Суд наголошує, що позивачем не оспорюється факт того, що він є перевізником, а також не оспорюється факт відсутності вищезазначених документів під час здійснення перевірки.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховним Судом у постановах від 17.07.2018 року у справі № 802/1836/17-а та від 01.07.2020 року у справі № 803/50/17 зазначено, що приписи закону зобов`язують автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення.

Посилання позивача на те, що він не був повідомлений про місце та час розгляду справи про порушення та не знав про існування вказаної постанови, як на підставу для скасування спірної постанови, судом оцінюються з огляду на таке.

Пунктом 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Так, посадовими особами Уктрансбезпеки було складено відповідний акт № 335913 від 02.01.2023 року, у якому позивач надав пояснення щодо відсутності у нього необхідних документів.

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення ( п. 25 Порядку № 1567).

Тобто, подання заяви уповноваженою особою автомобільного перевізника стосується випадку розгляду справи за місцем виявлення правопорушення.

Натомість, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до повідомлення Укртрансбезпеки про розгляд справи від 03.01.2023 року розгляд справи здійснювався 17.01.2023 року з 10:00 до 14:00 год. в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, за адресою м. Вінниця, вул. Василя Порика, 29, 3 поверх (а.с. 31).

Відтак, суд зазначає, що позивач помилково вважає, що розгляд справи відбувався за місцем виявлення правопорушення.

Відповідно до пунктів 26 та 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Судом встановлено, що запрошення на розгляд справи на 17.01.2023 року надіслано позивачу 03.01.2023 року відповідно до трекінг роздруківки "Укрпошти" (а.с. 35).

Повідомлення про розгляд справи знаходилося у точці видачі 06.01.2023 року.

Суд звертає увагу, що Порядком №1567 не передбачено обов`язку відділів Укртрансбезпеки повідомляти позивача за конкретний період часу до розгляду справи, а лише передбачено обов`язок повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення, що і було зроблено Управлінням Укртрансбезпеки та про що свідчать матеріали справи.

Однак, суд зазначає, що вказаний період є достатнім для завчасного повідомлення особи про розгляд справи.

Окрім того, суд акцентує увагу на тому, що позивач письмово відмовився від отримання вказаного повідомлення 12.01.2023 року.

Разом з тим, завчасне у межах достатнього поза розумним сумнівом строку надходження поштового відправлення (до складу якого входить повідомлення про дату, час та місце розгляду питання стосовно накладення штрафу на перевізника) до установи поштового зв`язку і не отримання цього повідомлення перевізником не виключає можливості накладення штрафу за відсутності перевізника, адже кожен учасник суспільних відносин повинен дотримуватись базових правил добропорядності, доброчесності та сумлінності тощо, а не ухилятись від отримання поштової кореспонденції задля уникнення юридичної відповідальності.

Відтак, суд не погоджується з доводами позивача про те, що його не було повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верхового Суду від 23.04.2020 року у справі № 813/1790/18, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд зазначає, що з аналізу обставин справи та норм права, суд дійшов висновку, що не отримання позивачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та дата набрання законної сили на вказаній постанові не може бути самостійною підставою для скасування рішення, прийнятого за результатом такого розгляду.

Суд наголошує, що позивач знав про вчинення ним порушень у сфері перевезень пасажирів і формальні недоліки постанови не позбавили його права на оскарження вказаного рішення суб`єкта владних повноважень.

Позивач, відмовившись від отримання повідомлення про розгляд справи, самовільно відмовився від реалізації свого права на надання додаткових пояснень. Нереалізація своїх прав зумовлена власною пасивною поведінкою позивача з метою уникнення відповідальності.

Інакший судовий розгляд може бути підставою для зловживання суб`єктами господарювання своїми правами, що порушує мету законодавства про автомобільний транспорт, а саме задоволення потреб суспільства і економіки у перевезенні пасажирів та вантажів, створення умов добросовісної конкуренції та безпеки перевезень.

Суд також зазначає, що хоч п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року). Також ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", рішення ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

З урахуванням вищезазначеного, суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця) про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович