Справа № 500/3824/22
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3824/22

12 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представника позивача Фільварочна О.Б.

представника відповідача Лапунько М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із ушкодженням здоров`я в період проходження військової служби та втратою працездатності на 60% позивачу встановлено III групу інвалідності.

Вказана обставина стала підставою для звернення до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області із заявою від 24.03.2021 про виплату одноразової грошової допомоги.

Останнім 12.04.2021 підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який разом із повним пакетом документів направлено до ДФС України на розгляд та затвердження. Листом ДФС від 29.04.2021 розглянутий та затверджений пакет документів про виплату одноразової грошової допомоги працівнику податкової міліції ОСОБА_1 повернуто Головному управлінню ДФС у Тернопільській області для проведення відповідних виплат.

Однак виплата нарахованої одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 досі не проведена у зв`язку із ненадходженням коштів, передбачених на такі цілі.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідачів, яка полягає у невиплаті призначеної позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою ним працездатності та встановленням III групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, є незаконною та такою, що порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

Ухвалою від 31.10.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Також даною ухвалою від 31.10.2022 було витребувано у Головного управління ДФС у Тернопільській області розрахунок розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності на 60 %, нарахованої та не виплаченої ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.11.2022 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 27.12.2022 о 10:15 год.

27 грудня 2022 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/3824/22 не проводилося, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 25.01.2023 о 10:45 год.

25 січня 2023 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/3824/22 не проводилося, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 20.02.2023 о 10:15 год.

Ухвалою суду від 25.01.2023 залучено до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: 46003, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ). Витребувано у Головного управління ДПС у Тернопільській області розрахунок розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності на 60 %, нарахованої та не виплаченої ОСОБА_1 .

Відповідач Головне управління ДПС у Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 09.02.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржують рішення (дії, бездіяльності) державного органу, пов`язанні зі здійсненням функції від іменні держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органом, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

З наведеного випливає, що саме Бюро економічної безпеки України є правонаступником ДФС у частині повноважень (компетенції) щодо реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Також у зв`язку з відсутністю у складі ДПС та її територіальних органів підрозділів механізм реалізації прав та соціальних гарантій, встановлених державою для такої категорії осіб, як працівники податкової міліції, що зі свого боку унеможливлює виконання судових рішень та відновлення порушених прав та інтересів таких осіб у випадку визначення ДПС боржником у таких спірних правовідносинах (поновлення на посадах осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, проходження ними служби надалі, нарахування та виплати грошової допомоги внаслідок інвалідності, забезпечення санаторно-курортного лікування тощо).

Отже, Головне управління ДПС у Тернопільській області не є правонаступником Головного управління ДФС у Тернопільській області у сфері діяльності податкової міліції та не є належним відповідачем у справі.

Оскільки, ОСОБА_1 не працював в ГУ ДПС у Тернопільській області йому не здійснювалося жодних нарахувань у тому числі і нарахувань з одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності. На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління ДФС у Тернопільській області своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 20.02.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, через неявку представника відповідача Головного управління ДФС у Тернопільській області, розгляд справи відкладено на 15.03.2023 о 10:00 год.

15 березня 2023 року секретарем судового засідання складено довідку про те, що судове засідання по адміністративній справі № 500/3824/22 не проводилося, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 20.03.2023 о 10:15 год.

Ухвалами суду від 20.04.2023, 03.05.2023 відкладено розгляд справи на 30.05.2023 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 30.05.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, через неявку представника відповідача Головного управління ДФС у Тернопільській області, розгляд справи відкладено на 12.06.2023 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 12.06.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 12.07.2023 о 12:00 год. та повторено виклик представника відповідача Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в ГУ ДПС у Тернопільській області в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, просив у його задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача в ГУ ДФС у Тернопільській області в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце розгляду справи.

Суд, заслухавши сторін, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов і відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

З 01.11.2001 по 31.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції ДФС України - Головному управлінні Державної фіскальної служби у Тернопільській області, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я в період проходження військової служби та втратою працездатності на 60% позивачу встановлено III групу інвалідності.

Вказана обставина стала підставою для звернення до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області із заявою від 24.03.2021 про виплату одноразової грошової допомоги.

Останнім 12.04.2021 підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який разом із повним пакетом документів направлено до ДФС України на розгляд та затвердження.

Листом ДФС від 29.04.2021 розглянутий та затверджений пакет документів про виплату одноразової грошової допомоги працівнику податкової міліції ОСОБА_1 повернуто Головному управлінню ДФС у Тернопільській області для проведення відповідних виплат.

Однак, виплата нарахованої одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 досі не поведена у зв`язку із ненадходженням коштів, передбачених на такі цілі.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються та викладені ним у листі від 21.09.2021 №165/Ф/19-97-10-10.

Не погодившись із протиправною бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону № 565-ХІІ та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з ч. 6 статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон № 565-ХІІ втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015. При цьому у пункті 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07.03.2018у справі № 464/5571/16-а, від 21.06.2018 у справі № 822/31/18 та від 28.08.2018 № 804/6297/17, від 06.03.2019 у справі № 822/163/18.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 затверджено Порядок № 850.

Пунктом 2 зазначеного Порядку установлено, що особам, які до набрання чинності (12 березня 2015 року) Законом № 208-VIII мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку № 707.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам І групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико- соціальною експертною комісією.

За колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом № 565-ХІІ та Порядку № 850.

Відповідно до п. 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. У даному випадку 17.03.2021.

Згідно п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 10 Порядку № 850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

З аналізу вищезазначеного положення № 850 встановлено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття рішення про її призначення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання ДФС, однак містить застереження щодо строку її виплати, а саме не пізніше двох місяців із дня прийняття рішення про призначення грошової допомоги.

Оскільки чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок чи компенсацій, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення Європейського суду у справі «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року).

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі №21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьев проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на > СУД"> в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series AN 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов і без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ)».

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У даному випадку, задоволення позовної вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми одноразової грошової допомоги є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Як вбачається із висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 12.04.2021 року виданого ДФС України розмір одноразової грошової допомоги до виплати ОСОБА_1 становить 158 900 грн. 00 коп., а відтак вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача, тобто правомірності своєї бездіяльності. З урахування викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в сумі 158 900 грн., у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності на 60%.

Стягнути з Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 158 900 грн., у зв`язку з інвалідністю та втратою працездатності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 липня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 39403535);

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 44143637);

Головуючий суддя Подлісна І.М.