Справа № 380/14319/22
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
за участю секретаря судового засідання Сов`як Д.О.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача Шулак О.І.,
представника відповідача Яворської Х.Є.,
представника відповідача Луценко Н.-П.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
до Дрогобицької міської ради Львівської області (відповідача 1),
до ОСОБА_2 (відповідача 2)
про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення
Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому заявлено позовні вимоги: визнати бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо не розгляду у передбачений законом строк та спосіб заяви (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зареєстрованої за вхідним №07/11-1542 про надання дозволу (згоди) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 для ведення садівництва - протиправною та зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області у строки та спосіб передбачені нормами чинного законодавства розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зареєстрованої за вхідним №07/П-1542 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 для ведення садівництва та прийняти відповідне рішення; визнати протиправним та скасувати п. 1.18 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради №256 від 12 березня 2021 року щодо надання ОСОБА_2 , яка проживає у м. Дрогобич, дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 березня 2020 року він звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою за вх. № 07/П-1542 про надання йому згоди (дозволу) на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1001 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для ведення садівництва з подальшою передачею цієї земельної ділянки у власність. Проте звернення позивача у встановлені законодавством строки не розглянуто, не надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки і не прийнято мотивованої відмови у його наданні, чим порушено вимоги ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України. Натомість рішенням ІІІ сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради № 256 від 12.03.2021 (п.1.18) ОСОБА_2 , яка проживає у м. Дрогобич, надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме спірної земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Позивач звертає увагу, що він перший звернувся за отриманням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 , тому його заява мала бути розглянута швидше, ніж заява ОСОБА_2 . Натомість, заяву ОСОБА_1 безпідставно не розглянуто. Позивач вказує, що тривалий час добросовісно користується спірною земельною ділянкою та доглядає її, що відповідач мав врахувати при прийнятті рішення. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 28.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
Відповідач 1 проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд жодним чином не порушує прав позивача. Оспорюване рішення Дрогобицької міської ради є актом індивідуальної дії, відтак породжує публічно-правові відносини між обмеженим колом суб`єктів, до яких позивач не відноситься. ОСОБА_2 не була зобов`язана додавати погодження ОСОБА_1 до клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту відведення зазначеної земельної ділянки, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на неї, а отже, згідно чинного законодавства він не є користувачем земельної ділянки. Відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
28.12.2022 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, підготовче засідання призначено на 31.01.2023.
Відповідач 2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що земельна ділянка, на яку ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою згідно Публічної кадастрової карти була вільною та ніким не використовувалась. Відповідач 2 вважає, що її заяву розглянуто у встановленому законом порядку та правомірно надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, вказує, що оспорюване рішення не порушує прав позивача, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
31.01.2023 у підготовчому засіданні відкладено розгляд справи до 28.02.2023.
28.02.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 28.03.2023, викликано зазначених в ухвалі свідків та витребувано докази.
28.03.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 27.04.2023.
27.04.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 18.05.2023.
18.05.2023 оголошено перерву у судовому засіданні до 15.06.2023.
15.06.2023 відкладено розгляд справи до 04.07.2023.
Позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві.
Представники відповідачів проти позову заперечили.
Протокольною ухвалою від 04.07.2023 поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Розглянувши заяви по суті справи, письмові докази, заслухавши позивача та його представника, представників відповідачів суд встановив наступне.
16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицької міської ради Львівської області із заявою за вх. № 07/П-1542 про надання йому згоди (дозволу) на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1001 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для ведення садівництва з подальшою передачею цієї земельної ділянки у власність.
До заяви додано: копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, графічні матеріали (план земельної ділянки), копії документів на підтвердження права власності на земельну ділянку.
15 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Дрогобицької міської ради з заявою вх. № 07/0-1806 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої у АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
До заяви додано витяг з Публічної кадастрової карти із зазначенням ділянки, копію паспорту та ідентифікаційного коду заявника.
Заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які стосувались однієї і тієї ж земельної ділянки, були предметом розгляду постійної комісії ради з питань регулювання земельних відносин, проте лише заява ОСОБА_2 була передана на розгляд Дрогобицької міської ради.
Рішенням Дрогобицької міської ради «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» від 12.03.2021 № 256 надано ОСОБА_2 , яка проживає у м. Дрогобич, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (п.1.18 рішення).

Заява ОСОБА_1 від 16.03.2020 вх. № 07/П-1542 на розгляді Дрогобицької міської ради не перебувала та на дату вирішення спору рішення за цією заявою не прийнято.

Не погодившись з діями та бездіяльністю Дрогобицької міської ради позивач звернувся до суду з цим позовом.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі також ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частин першої - четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі , зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади та порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

За змістом частини шостої шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для (…) ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (…) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Частиною сьомою цієї норми передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Якщо особою, яка звернулася до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Водночас, у разі надання відповідним суб`єктом владних повноважень відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у частині сьомій статті 118 ЗК України, з відповідним вмотивуванням.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Дозвіл і проект землеустрою, розроблений на його підставі, є стадіями єдиного процесу надання земельної ділянки у власність чи користування. Передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 22.02.2019 у справі №813/1631/14.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 118 Земельного кодексу України, звернувся до органу місцевого самоврядування Дрогобицької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 16.03.2020. Однак, рішення за заявою позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або рішення про відмову у його наданні Дрогобицькою міською радою не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто розгляд заяви заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Оскільки заява ОСОБА_1 від 16.03.2020 вх. № 07/П-1542 на розгляді сесії Дрогобицької міської ради не перебувала та на дату вирішення спору рішення за цією заявою не прийнято, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Дрогобицької міської ради Львівської області щодо не розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року підлягають задоволенню.

З метою захисту прав позивача належить зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зареєстрованої за вхідним №07/П-1542 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 для ведення садівництва та прийняти відповідне рішення.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 1.18 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради №256 від 12 березня 2021 року щодо надання ОСОБА_2 , яка проживає у м. Дрогобич, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 суд враховує наступне.

Верховний Суд неодноразово вирішував спори щодо правомірності дій, зокрема органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам та у своїх постановах висловлював правові висновки, узагальнено суть яких зводиться до того, що дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки може бути наданий декільком особам, які звернулись з відповідними заявами про його надання. Не знайшла підстав для відступу від таких висновків й Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду під час розгляд справи 154/3345/16, результат розгляду якої завершився ухваленням нею постанови від 18 травня 2022 року.

Суд враховує, що у Дрогобицької міської ради не було законних перешкод для надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки, яка є вільною та щодо місця розташування якої не було встановлено невідповідності вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, іншої містобудівної та землевпорядної документації.

Сама по собі наявність оскаржуваного рішення не перешкоджає позивачу також отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та пройти цю стадію процесу отримання права власності на земельну ділянку.

Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 340/1195/20 дійшов наступного правового висновку: «Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 №463/3375/15-а та від 27.02.2020 у справі №120/1491/19-а.

Суд не приймає до уваги аргументи ОСОБА_1 про перебування спірної земельної ділянки у його фактичному користуванні як підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у позивача відсутні документи, які посвідчують право власності чи користування цією земельною ділянкою.

З огляду на зазначені мотиви та обґрунтування, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 1.18 рішення III сесії восьмого скликання Дрогобицької міської ради №256 від 12 березня 2021 року щодо надання ОСОБА_2 , яка проживає у м. Дрогобич, дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м. на АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд слід відмовити.

Згідно з вимогами статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дрогобицької міської ради Львівської області щодо не розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зареєстрованої за вхідним №07/11-1542 про надання дозволу (згоди) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 для ведення садівництва.

Зобов`язати Дрогобицьку міську раду Львівської області розглянути на черговому засіданні сесії Дрогобицької міської ради Львівської області заяву (клопотання) ОСОБА_1 від 16 березня 2020 року, зареєстрованої за вхідним №07/П-1542 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.1007 га, розташованої у АДРЕСА_1 для ведення садівництва та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні іншої вимоги відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької міської ради Львівської області (адреса: пл. Ринок, 1, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, ) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.07.2023.

Суддя Крутько О.В.