Справа № 160/6108/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/6108/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 р. (суддя Кальник В.В.) в адміністративній справі №160/6108/23 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10" до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича, про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10" до звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати наступні постанови, винесені Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим І.В.:

- про розмір мінімальних витрат (1000 грн.) виконавчого провадження № 71216390 від 06.03.2023;

- про розмір мінімальних витрат (1000 грн.) виконавчого провадження № 71224663 від 07.03.2023;

- про стягнення з боржника (ОСББ "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10") основної винагороди № 71216390 від 06.03.2023 в розмірі 26800,00 грн.;

- про стягнення з боржника (ОСББ "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10") основної винагороди № 71224663 від 07.03.2023 в розмірі 26800,00 грн.;

- про арешт коштів боржника (ОСББ "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10") в розмірі 55600,00 грн. № 71216390 від 07.03.2023;

- про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 71216390 від 07.03.2023.

В обґрунтування пред`явленого позову позивач вказував на помилковий розрахунок відповідачем суми основної винагороди, який має складати вісім мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 21472 грн., а не 26800 грн., як визначив відповідач. Розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 1000 грн. відповідачем не обґрунтовано. Арешт на кошти позивача накладено всупереч Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач об`єднав виконавчі провадження з виконання судовий рішень немайнового характеру, що не передбачено зазначеним Законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 р. адміністративний позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказує на те, що висновки суду першої інстанції зроблено без врахування постанов про закриття виконавчих проваджень у зв`язку із виконанням судових рішень, припинення арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання судових рішень. Основна винагорода та мінімальні витрати виконавчого провадження стягнуті. Суд першої інстанції не обґрунтував підстави для скасування постанови про об`єднання виконавчих проваджень. Суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.03.2019 у справі №750/6794/17, відповідно до якої у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавець не повинен зазначати детальний розрахунок понесених витрат, а зазначає лише розмір усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження. Також, вимоги позивача щодо визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця за винятком постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не відносяться до юрисдикції адміністративного суду та повинні розглядатись відповідним судом, який виносив рішення у справі, на підставі якого видавався виконавчий документ.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Скаржник, будучи повідомленим в порядку статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, у судове засідання 12 липня 2023 р. не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

При вирішенні питання можливості розгляду апеляційної скарги без участі скаржника колегія суддів враховує наступні обставини:

Скаржник наполягав на безпосередній участі в судовому засіданні, проте у визначений судом день і час 28 червня 2023 р. о 10.00 год. до суду не прибув, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його участю в проведенні виконавчих дій. Зазначене клопотання колегією суддів було задоволено, розгляд справи відкладено на 12 липня 2023 р. на 10.00 год., проте скаржник до суду вдруге не з`явився. Окрім того, справа, предметом спору якої є оскарження рішень, дій, бездіяльності приватного виконався віднесена Кодексом адміністративного судочинства України до категорії термінових. Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим Ігорем Вікторовичем на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023 року №904/2536/22, 06.03.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71216390 про: «визнання незаконною бездіяльність та зобов`язати уповноважену особу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бельведер Шаумяна, 10" (49004, м. Дніпро, вул. Архітектора Дольника, 10, ідентифікаційний код 40027955) надати представнику Приватного підприємства "Євроклімат Дніпро" (49128, м. Дніпро, вул. Велика Діївська, 40 кв. 396, ідентифікаційний код 34409362) для ознайомлення акти ревізії ревізійної комісії ОСББ "Бельведер Шаумяна, 10" за 2019, 2020 та 2021 роки.», у зв`язку з чим була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 71216390 від 06.03.2023 року. В рамках зазначеного виконавчого провадження 06.03.2023 року винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди № 71216390 в розмірі 26 800,00 грн., та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71216390 в розмірі 1000 грн. Також, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцовим Ігорем Вікторовичем, на виконання виконавчого листа №201/4602/22, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, 07.03.2023 року було відкрито виконавче провадження №71224663 про: «зобов`язати Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна,10» видалити персональні дані ОСОБА_1 , опубліковані 13.06.2022р. головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна,10» у групі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бельведер Шаумяна,10» у мессенджері WhatsApp. В рамках зазначеного виконавчого провадження 07.03.2023 року винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди № 71224663 в розмірі 26 800,00 грн. та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71224663 в розмірі 1000 грн. 07.03.2003 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою було об`єднано виконавчі провадження № 71216390, № 71224663 у зведене виконавче провадження № 71225005. 07.03.2003 року, у зведеному виконавчому провадженні приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника № 71216390, якою наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках та належать позивачу - Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «БЕЛЕВЕДЕР ШАУМЯНА, 10» у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у загальному розмірі 55600,00 грн., по зведеному виконавчому провадженню. З рахунку позивача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «БЕЛЕВЕДЕР ШАУМЯНА,10» було стягнуто 55600,00 грн. за виконавчим провадженням № 71216390.

Не погоджуючись із винесенням постанов, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірних постанов.

Перевірка висновків суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції адміністративної юрисдикції.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною 1 статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, відповідно до статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", якою урегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

За зведеним виконавчим провадженням виконавець вчиняє виконавчі дії щодо виконання усіх судових рішень, незалежно від того, за правилами якої юрисдикції і якими судами вони ухвалені.

При цьому законодавство не передбачає порядку розгляду скарг на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 17.10.2018 у справі № 927/395/13 та у справі № 5028/16/2/2012, від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17, від 13.02.2019 у справі № 808/2265/16 та від 10.04.2019 у справі № 908/2520/16.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено порушення адміністративної юрисдикції.

Скаржник також стверджує, що судом першої інстанції не наведено обґрунтування визнання протиправною та скасування постанови від 07.03.2003 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, якою було об`єднано виконавчі провадження № 71216390, № 71224663 у зведене виконавче провадження № 71225005.

Як вбачається зі змісту цієї постанови, при її прийнятті відповідач керувався статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VIII) визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем об`єднано виконавчі провадження з виконання судових рішень, ухвалених за результатом розгляду позовних вимог немайнового характеру - Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська та Господарського суду Дніпропетровської області про зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, виконавчі провадження №71224663 та №71216390 не підлягали об`єднанню у зведене виконавче провадження №71225005.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про невідповідність постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 71216390 від 07.03.2023 вимогам статті 30 Закону №1404-VІІІ.

Доводи скаржника в цій частині є неспроможними.

Скаржник стверджує, що суд першої інстанції безпідставно скасував постанову про арешт коштів боржника.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції вказав на те, що Законом України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень немайнового характеру не передбачено арешт рахунків боржника, а тільки штрафні санкції та відповідна відповідальність у разі невиконання боржником рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Підстави та порядок арешту коштів врегульовані статтею 56 Закону №1404-УІІІ, частиною першою якої визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч.3).

Верховний Суд у справі №752/22214/16-ц вказав на те, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення немайнового характеру за допомогою заходів, які прямо не передбачені законом є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про протиправність постанови про арешт коштів боржника № 71216390 законним та обґрунтованим.

Щодо розміру мінімальних витрат виконавчого провадження № 71216390 та виконавчого провадження № 71224663.

Постановами від 06.03.2023 та від 07.03.2023 відповідач визначив розмір мінімальних витрат у розмірі 1000 грн. по кожному виконавчому провадженню.

Скасовуючи зазначені постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про їх невідповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, у зв`язку із відсутністю розрахунку витрат виконавчого провадження.

Скаржник, у свою чергу, стверджує, що за висновком Верховного Суду, сформульованого по справі №750/6794/17, у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавець не повинен зазначати детальний розрахунок витрат, а зазначає лише розмір усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що скаржник на власний розсуд трактує висновок Верховного Суду. У наведеній вище постанові судом касаційної інстанції зазначено наступне:

«Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, при цьому Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.».

Тобто, Закон №1404-УІІІ не зобов`язує виконавця «документально фіксувати здійснені ним витрати», однак це не звільняє його від належного обґрунтовування у постанові визначеної ним суми витрат.

У постанові від 02 червня 2022 р. у справі №640/44440/21 Верховний Суд дійшов однозначного висновку, що мотивувальна частина постанови про стягнення витрат виконавчого провадження повинна містити детальний розрахунок здійснених витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження (п.53 постанови).

Як вбачається зі змісту спірних постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71216390 та виконавчого провадження № 71224663, відповідачем наведено лише перелік витрат без визначення їх розміру, як складових загальної суми.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо застосування Закону №1404-УІІІ в частині змісту постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність наведених вище постанов.

Щодо розміру основної винагороди, визначеного постановою № 71216390 від 06.03.2023 в розмірі 26800,00 грн. та постановою № 71224663 від 07.03.2023 в розмірі 26800,00 грн.

Приймаючи зазначені постанови, відповідач керувався частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати. В обґрунтування застосування цієї норми спірні постанови містять посилання на частину 3 статті 45 цього ж Закону.

Колегія суддів зазначає, що частина 3 статті 45 Закону №1404-УІІІ вказує на те, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Тобто, порядок стягнення основної винагороди це порядок стягнення виконавчого збору, проте розмір основної винагороди це не розмір виконавчого збору.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 р. у справі №640/4440/21 вказав на те, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначено статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» та пунктом 19 Порядку №643.

Статтею 31 зазначеного Закону передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08.09.2016 (в редакції постанови №726 від 14.07.2021). Пунктом 12 цього Порядку визначено, що розмір основної винагороди приватного виконавця у разі виконання виконавчого документа немайнового характеру, за яким боржником є юридична особа, становить вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 р. складає 2684 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет Україні на 2023 рік». Таким чином, розмір основної винагороди приватного виконавця за виконання судових рішень у виконавчих провадженнях № 71216390 та № 71224663 мав складати 21472 грн. (2684 гр. х 8) по кожному, а не 26800 грн., як визначив відповідач.

Невірне застосування відповідачем правової норми при визначенні розміру основної винагороди призвело до прийняття протиправних постанов, тому висновок суду першої інстанції про протиправність цих постанов є обґрунтованим.

Скаржник наполягає на тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини у справі, зазначивши про те, що станом на час розгляду справи виконавчі провадження залишаються відкритими.

Як свідчать наявні у справі письмові докази (матеріали виконавчих проваджень №71224663, №71216390), постановою від 28.03.2023 закінчено виконавче провадження ВП №71224663 у зв`язку із виконанням у повному обсязі вимог виконавчого документа, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.52), постановою від 21.03.2023 закінчено виконавче провадження ВП №71216390 у зв`язку із виконанням у повному обсязі вимог виконавчого документа (а.с.104). Звіт про виконання судового рішення датовано представником боржника 20.03.2023 вих. № 23/ВСР (а.с.89). Також, постановою ВП №71216390 від 16.03.2023 відповідач зняв арешт з усіх рахунків, що належать боржнику, у зв`язку із тим, що основна винагорода приватного виконавця та мінімальні витрати виконавчого провадження стягнуті (а.с. 84).

Таким чином, на день звернення позивача до суду 28 березня 2023 р. та день ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору 14 квітня 2023 р., виконавчі провадження №71224663, №71216390 закінчені, застосований відповідачем арешт з рахунків позивача - знято.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність доказів скасування «арештів, накладених в рамках відповідного виконавчого провадження» (а.с.117 звор. бік) не відповідає обставинам справи та спростовані наданими відповідачем постановами. Помилковим є і висновок суду першої інстанції про те, що «станом на час розгляду справи виконавчі провадження залишаються відкритими» (а.с.118).

Обставина закінчення виконавчих проваджень має значення для обрання способу захисту порушеного права позивача.

Позивач оскаржує постанови приватного виконавця, які за своєю правовою природою є актами індивідуальної дії.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 812/602/17 вказав на те, що право на судовий захист пов`язане із самою протиправністю оскаржуваного рішення і не ставиться у залежність від наслідків його реалізації.

Колегія суддів звертає увагу, що усі спірні постанови вичерпали свою дію, оскільки були реалізовані; виконавчі провадження, в межах яких відповідачем приймались ці постанови, закінчені.

Такий спосіб судового захисту порушеного права, як скасування індивідуального акту, означає припинення його дії на майбутнє. Відтак індивідуальний акт, який вичерпав свою дію фактом реалізації (виконання), не може бути скасований. Разом з цим, протиправність такого акту означає його невідповідність вимогам закону та інших нормативно-правових актів, що призводить до порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до суду за захистом.

Наслідком визнання індивідуального акту протиправним є відновлення порушеного права; наслідком визнання протиправним та скасування індивідуального акту є відновлення порушеного права та припинення порушення права на майбутнє.

Таким чином, визнання спірних постанов протиправними є самостійним та достатнім способом захисту порушених прав позивача, у тому числі, на мирне володіння своїм майном, яке сталося внаслідок прийняття відповідачем постанови про арешт майна, про стягнення витрат, про стягнення винагороди.

Невідповідність висновків суду обставинам справи призвела до ухвалення необґрунтованого рішення, що є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання спірних постанов протиправними.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 2684,00 грн. (а.с. 5), які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Позивачем також заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 7 статті 139 цього ж Кодексу , розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 13/03-ПД/2023 від 13.03.2023, додаткова угода № 1 від 07.04.2023 до договору про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1НП/23 від 10.04.2023; звіт про надані послуги від 10.04.2023 (детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги); рахунок № 11-04/2023 від 11.04.2023.

Колегія суддів вважає, що відшкодуванню підлягають витрати позивача, понесені на складання адвокатом процесуальних документів для суду першої інстанції, вартістю 3000 грн., що є співмірним із складністю справи.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 р. в адміністративній справі №160/6108/23 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10" задовольнити частково.

Визнати протиправними постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71216390 від 06.03.2023; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71224663 від 07.03.2023; про стягнення з боржника основної винагороди № 71216390 від 06.03.2023; про стягнення з боржника основної винагороди № 71224663 від 07.03.2023; про арешт коштів боржника № 71216390 від 07.03.2023; про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 71216390 від 07.03.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцова Ігоря Вікторовича (РНОКПП НОМЕР_1 , вул. Чернишевського, буд. 11 оф. 1 м. Дніпро, 49005) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БЕЛЬВЕДЕР ШАУМЯНА, 10" (, вул. Шаумяна,10 м. Дніпро, 49000) судові витрати зі сплати судового збору на суму 2684 (дві тисячі шістсот вісімсот чотири) грн. 00 коп. та витрати на правничу професійну допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 12 липня 2023 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 липня 2023 р.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий