Справа № 480/1214/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р.Справа № 480/1214/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, року по справі № 480/1214/21

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради , Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, від 04.12.2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01.10.2020 року.

- зобов`язати Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика, () призначити ОСОБА_1 житлову субсидію на неопалювальний сезон на підставі її заяви від 26.10.2020 року, в тому числі на норму, яка перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла (понаднормову площу житла), починаючи з 01.10.2020 року без врахування доходів зареєстрованих та фактично не проживаючих осіб.

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати ОСОБА_1 житлову субсидію з 01.10.2020 року, згідно з поданою нею заявою від жовтня 2020 року, провести всі необхідні її перерахунки пов`язані із зростанням вартості комунальних послуг та виплатити утворену заборгованість.

- стягнути з Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 завдану їй моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, щодо невчинення дій по своєчасному поданню до Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика заяви ОСОБА_1 , яку датовано 21.10.2020 року (зареєстровано 26.10.2020 року) та додатків до неї для подальшого розгляду питання призначення їй житлової субсидії з 01.10.2021 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика від 10.06.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії на опалювальний сезон на підставі її заяви яку датовано 21.10.2020 рокц (зареєстровано 26.10.2020 року), в тому числі на норму, яка перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла (понаднормову площу житла), починаючи з 01.10.2020 року без врахування доходів зареєстрованих та фактично не проживаючих осіб.

Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місце проживання пільговика, () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яку датовано 21.10.2020 року (зареєстровано 26.10.2020 року) щодо призначення їй житлової субсидії з 01.10.2021 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 року рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року залишено без змін.

21.02.2023 року від представника позивачки до Сумського окружного адміністративного суду надійшла заява про зобов`язання Виконавчого комітету Сумської міської ради подати звіт про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року по справі 480/1214/21 в порядку ст. 382 КАС України в 7 денний строк з дня винесення ухвали.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №480/1214/21 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не перевірив обставини виконання рішення суду, не дослідив, чи враховані боржником при прийнятті рішення висновки суду. Вказує, що Сумський окружний адміністративний суд, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про призначення житлової субсидії та визнаючи її передчасною вказав, що фактично відсутнє вмотивоване рішення Комісії боржника з наданням оцінки всім наявним та необхідним для розгляду даного питання документам щодо наявності заборгованості, періоду за який вона виникла, підтвердження інформації оскарження ОСОБА_1 існуючої заборгованості в судовому порядку, надання можливості позивачці надати пояснення з даного питання та надати можливі існуючі докази щодо наявної заборгованості. Дані обставини та докази, якими вони мають підтверджуватися має досліджувати саме комісія при вирішенні питання щодо призначення особі субсидії.

Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та по прийняттю рішень про включення до ЄДАР осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика подав відзив на апеляційну скаргу, в якому звернув увагу на те, що протокол комісії від 25.11.2021 року № 13 не був предметом розгляду даної справи, оскільки досліджувався під час розгляду справи № 480/4472/22, а тому доводи апелянтки є безпідставними, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року - без змін.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по даній справі Комісією по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, 25.11.2021 року було розглянуто питання про призначення/відмову в призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 01.10.2020 року, відповідно до її заяви про призначення житлової субсидії від 23.10.2020 року, яка зареєстрована 06.11.2020 року.

Рішенням Комісії, яке оформлене протоколом від 25.11.2021 № 13 на підставі пункту 10, підпункту 5 пункту 14, абзацу другого пункту 15, пункту 25 та пункту 29 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2020) (далі - Положення), відмовлено в призначені житлової субсидії з жовтня 2020 року (т. 2 а.с. 128-132).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року по справі № 480/4472/22 позовну заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика про відмову в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01.10.2020, що викладене в протоколі засідання Комісії № 13 від 25.11.2021 року; зобов`язання Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика призначити ОСОБА_1 житлову субсидію на підставі її заяви від 21.10.2020 (зареєстровану 26.10.2020), в тому числі на норму, яка перевищує встановлену законодавством соціальну норму житла (понаднормову площу житла), починаючи з 01.10.2020 по 30.04.2021 без врахування доходів зареєстрованих та фактично не проживаючих осіб; зобов`язання Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати ОСОБА_1 житлову субсидію на опалювальний сезон з 01.10.2020 по 30.04.2021, згідно з поданою нею заявою від 21.10.2020 (зареєстровану 26.10.2020) та провести всі необхідні її перерахунки, пов`язані із зростанням вартості комунальних послуг та виплатити утворену заборгованість - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика про відмову в призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з 01.10.2020, що викладене в протоколі засідання Комісії № 13 від 25.11.2021 року.

Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії на опалювальний сезон з 01.10.2020 по 30.04.2021, згідно з поданою нею заявою від 21.10.2020 року, з урахуванням висновків суду у даній справі. У задоволенні інших вимог - відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відмовляючи позивачці у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, відповідач має вживати заходи щодо виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року по справі №480/4472/22, де предметом оскарження та дослідження було рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 25.11.2021 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 1ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012, у якому зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У іншому рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, виконання судового рішення необхідно розглядати як стадію судового процесу і невід`ємну складову права кожного на справедливий судовий захист.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

До того ж ЄСПЛ уже прийняв цей принцип у справах щодо тривалості судового провадження (див. останні рішення у «Ді Педе проти Італі» («Di Pede v. Italy», заява №15797/89) та «Заппія проти Італії» («Zappia v. Italy», заява №24295/94).

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а тому інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

Цитуючи висновки щодо тлумачення статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), викладені ним у пункті 98 рішення «Бурдов проти Росії» (заява №59498/00), ЄСПЛ у пункті 65 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04) зазначив, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» («Scordino v. Italy», заява №36813/97, п. 183). Так само й у справах про невиконання судових рішень: будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

Застосовуючи процедуру «пілотного» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява №40450/04) ЄСПЛ у пунктах 85-88 зауважив, що фактори, з яких адміністративними органами України не виконуються рішення перебувають в межах контролю держави, яка досі не спромоглася вжити заходів для покращення ситуації, незважаючи на значну й послідовну практику ЄСПЛ з вирішення таких справ. З огляду на викладене, ЄСПЛ доходить висновку, що порушення, зазначені в цьому рішенні, не пов`язані з якимсь поодиноким випадком чи особливим поворотом подій у цій справі, але є наслідком недоліків регуляторної та адміністративної практики органів влади держави з виконання рішень національних судів, за які вони несуть відповідальність. Отже, ситуацію у цій справі слід кваліфікувати як таку, що є результатом практики, несумісної з положеннями Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-Позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Так, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 6 ст. 245 КАС України у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Норми КАС України не містять обмеження щодо стадій процесу, на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною 1статті 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

У рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Відтак, суд може встановити судовий контроль за виконанням рішення суду не лише під час прийняття рішення у справі.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Як правомірно враховано судом першої інстанції на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по даній справі Комісією по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика 25.11.2021 року було розглянуто питання про призначення/відмову в призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 01.10.2020 року, відповідно до її заяви про призначення житлової субсидії від 23.10.2020 року, яка зареєстрована 06.11.2020 року.

Отже, в даному випадку відповідач прийняв своє рішення на виконання судового рішення по даній справі.

Крім того, рішення Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика від 25.11.2021 року було предметом розгляду Сумським окружним адміністративним судом по справі № по справі № 480/4472/22 та рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року визнано протиправним і скасовано. Зобов`язано Виконавчий комітет Сумської міської ради в особі Комісії по розгляду питань, пов`язаних з отриманням житлових субсидій та по прийняттю рішень про включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформації про адресу фактичного місця проживання пільговика, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії на опалювальний сезон з 01.10.2020 року по 30.04.2021 року, згідно з поданою нею заявою від 21.10.2020 року, з урахуванням висновків суду у даній справі. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 480/1214/21 року.

Доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 по справі № 480/1214/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 13.07.2023 року