Справа № 460/9718/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 липня 2023 року м. Рівне №460/9718/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Д.Є. Махаринця, розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, ухваленого в адміністративній справі за позовом
доВійськова частина НОМЕР_1 Військова частина НОМЕР_2 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ")
про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду
10 листопада 2021 року Рівненським окружним адміністративним судом було розглянуто адміністративну справу № 460/9718/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Судом прийнято рішення, згідно із яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій. задоволено повністю:
-визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо встановлення січня 2014 року, квітня 2015 року, липня 2015 року та грудня 2015 року базовими місяцями при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за період з січня 2014 року по грудень 2015 року включно провести донарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення.
- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення.
- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_2 , у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно.
- встановлено для військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) строк для подачі звіту про виконання судового рішення протягом 30 календарних днів з дня набрання цим рішенням законної сили.
У подальшому, військовою частиною НОМЕР_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року (судді Махаринця Д.Є., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі №460/9718/21 за позовом ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_2 (управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення дій.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справа № 460/9718/21 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 - задоволено частково.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №460/9718/21 - скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_2 (управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення дій - задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_2 з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_2 , у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Дане судове рішення набрало законної сили 23 березня 2022 року.

В період з 23 березня 2022 року по 07 листопада 2022 року відповідачем по справі №460/9718/21 військовою частиною НОМЕР_1 постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справа № 460/9718/21 у добровільному порядку не виконана.

10 травня 2022 року позивачу видано виконавчі листи, які пред`явлені до виконання 13.05.2022, та які перебувають на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

16 травня 2022 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №69018482 та ВП №69018356.

За виконавчими провадженням ВП №69018482 та ВП №69018356 з боржника військової частини НОМЕР_1 за Постановами про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 16.05.2022 стягнуто витрати пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у загальній сумі 400 грн., за Постановами про стягнення виконавчого збору від 16.05.2022 стягнуто виконавчий збір у загальній сумі 52 000 грн.

У подальшому, 14.07.2022 у виконавчих провадженнях ВП №69018482 та ВП №69018356 були винесені Вимоги виконавця відповідно до яких вимагалось надати негайно відомості про виконання рішення суду по справі №460/9718/21. Дані вимоги за ВП №69018482 та ВП №69018356 відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 не виконані.

12.08.2022 позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з заявою про визнання протиправними бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення у справі №460/9718/21.

Окрема Ухвалою від 01 вересня 2022 року по справі №460/9718/21 Заяву Позивача про визнання протиправними бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення у справі №460/545/21 - задоволено. Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною щодо не виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21 в частині, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення Позивачеві з урахуванням виплачених сум та відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів Позивачеві, у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень. Встановлено Військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів виконання рішення суду в справі №460/9718/21 та вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Не бажаючи виконувати Рішення суду та окрему ухвалу суду №460/9718/21 відповідач військова частина НОМЕР_1 26.09.2022 подала заяву про роз`яснення рішення суду.

18.10.2022 Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду заяву Військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення по справі №460/9718/21 повернути заявнику без розгляду разом з усіма доданими документами.

20.10.2022 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за ВП №69018482 та ВП №69018356 винесені Постанови про накладення штрафу за невиконання рішення по справі №460/9718/21 на загальну суму штрафу 5100 грн.

Позивачем 27.10.2022 до Рівненського окружного адміністративного суду подано Клопотання про застосування заходів процесуального примусу у справі № 460/9718/21 щодо невиконання Окремої Ухвали Рівненського окружного адміністративного суду про визнання протиправними бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення у справі №460/9718/21 від 01.09.2022 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі №460/9718/21 дане клопотання задоволено, Визнано зловживанням процесуальними обов`язками відповідача військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання Окремої Ухвали Рівненського окружного адміністративного суду про визнання протиправними бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення у справі №460/9718/21 від 01.09.2022 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року по справі № 460/9718/21 пров. № А/857/2058/23, Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року у справі №460/9718/21 без змін.

03.04.2023, мною отримано лист від відповідача військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2023 №36/303 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року, окремої ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду 21 лютого 2023 року по справі №460/9718/21.

У даному листі відповідач зазначив, що мені нарахована індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно у сумі 6182.61 грн. (шість тисяч сто вісімдесят дві грн. 61 коп.) з встановленням базового місяця липень 2015 року (зміна окладу за військовим званням), та нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно у сумі 3992,90 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві грн. 90 коп.)

Відповідач у своєму листі зазначив довідково, відповідно до пункту 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулось підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Також у листі зазначено, що військовою частиною 17 березня 2023 року подано додаткову заявку на фінансування №36/282 до ФЕУ КСВ за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» та що рішення суду буде виконано після надходження коштів на реєстраційні рахунки військової частини.

На думку позивача, при виконанні рішення суду відповідач діє недобросовісно, всупереч судового рішення та не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постанову суду не виконує, та не поновив його порушене право на отримання індексацій грошового забезпечення, рішення прийняті на виконання рішення суду є протиправними виходячи з наступного.

Нормою ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону №2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII).

Так, частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII (у редакції на 1 січня 2003 року) було визначено, що порядок і розмір грошового забезпечення та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» № 328-V від 03.11.2006, були внесені зміни в Закон № 2011-XII, у тому числі викладено у новій редакції статтю 9 цього Закону.

Відповідно до нової редакції абзац другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII визначає наступне, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, аналізуючи вищезазначені норми Законів №2017-III та № 2011-XII можна прийти до висновку, що Законами України регулюється питання індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ (у редакції 2003 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Вимогами частини першої статті 17 Закону № 1282-ХІІ (у редакції 2003 року), визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2003 року.

Аналізуючи вимоги статті 4 та частини першої статті 17 Закону №1282-ХІІ, можна дійти висновку, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону, а саме з 1 січня 2003 року.

Закон № 1282-ХІІ не містить поняття «базовий місяць», а у частині першій статті 4 цього Закону (у редакції 2003 року) зазначається, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. У подальшому, починаючи з 1 січня 2016 року вказаний відсотковий розмір становить 103 відсотки.

Крім того, проводячи аналіз статті 17 Закону № 1282-ХІІ, Верховна Рада України у частині 3 цієї статті визначила, які заходи повинен провести Кабінет Міністрів України, а це внести до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом; привести свої рішення у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення центральними органами виконавчої влади прийнятих ними нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Отже, за змістом Закону № 1282-ХІІ (в редакції чинній на 2003 рік) Кабінет Міністрів України не уповноважений був видавати Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078), а отже у цьому випадку стає питання законності видання Порядку, а відповідно його застосування, оскільки між цими нормативно-правовими актами є неузгодженість.

Як приклад, у Законі № 1282-ХІІ зазначено, що Закон набуває чинності з 1 січня 2003 року, а у Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV ( 491-15 ) "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Також, у Законі № 1282-ХІІ відсутнє поняття «базовий місяць», а у Порядку № 1078 (в редакціях починаючи з 17 липня 2003 року по 15 грудня 2015 року) це поняття присутнє.

Не узгодженість норм Порядку № 1078 із Законом № 1282-ХІІ впливає на розміри нарахованих сум індексації та у подальшому призводить до диспропорції нарахованих сум, а отже порушує встановлені Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Міністерство юстиції України у листі від 26.12.2008 N 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначає, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права. Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту). У разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами - вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має більшу юридичну силу.

Враховуючи зазначене, пріоритетним у цих правовідносинах є Закон №1282-ХІІ, а не Порядок № 1078.

Також, звертаю увагу на наступне, що у частині другій статті 6 Закону №1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 визначено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України, вказана зміна набула чинності з 01.01.2008. Однак, зміна статті 6 Закону №1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 визнана неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008.

Відповідно до вимог частини другої статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 16 жовтня 1996 року № 422/96-ВР (чинного у період спірних правовідносин), у разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, вимоги статті 6 Закону №1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 втратили чинність з 22.05.2008, відтак з цієї дати відсутні підстави для застосування Порядку № 1078, також ці підстави були відсутні і до 01.01.2008.

Крім того, хочеться зазначити, що не Конституцією України, не іншими законами України, у тому числі Законом України «Про Кабінет Міністрів України» не передбачено повноважень Кабінету Міністрів України, щодо видання Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Враховуючи, що згідно із вимогами статті 18 Закону №2017-III державні гарантії встановлюються законами України, зокрема, до індексації доходів населення повинен застосовуватись Закон № 1282-ХІІ, відповідно до якого обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону № 1282-ХІІ, отже оскільки, з 01.01.2008 по 22.05.2008 дія Порядку № 1078 була визначена статтею 6 Закону №1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VI від 28.12.2007 , а тому з 01.01.2008 може бути застосований базовий місяць, який спів пав з початком дії постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, (чинна з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року) (далі Постанова № 1294), а після 22.05.2008 відсутні у законодавстві підстави застосування базового місяцю, у зв`язку з відсутністю такого поняття у Законі №1282-ХІІ. Відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ, індексація грошового забезпечення має бути нарахована за оспорюваний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, наростаючим підсумком починаючи з 01.01.2008 та без обмеження будь якими базовими місяцями у подальшому.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України).

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Повноваження стосовно здійснення контролю за виконанням судового рішення закріплено на рівні положень Конституції України, відповідальність за виконання судового рішення покладено на державу, а контроль за цим процесом на суд, що виніс відповідне рішення.

Статтею 2, ч. 2 статті 14 КАС України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За правилами статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи».

Слід зазначити, що виконання рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість належного виконання судового рішення, а саме право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013), невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012), невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення є судовий контроль за виконанням судових рішень.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено статтею 382 КАС України, за приписами частини першої та другої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Постановою від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21 в частині, якою:

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_4 з урахуванням виплачених сум та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_4 , у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Дані обставини та зміст резолютивної частини постанови від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21 свідчать про те що Восьмим апеляційним адміністративним судом не зобов`язував відповідача встановлювати базовий місяць відповідно до пункту 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015 (до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015), а лише зобов`язав військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_4 з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду у справі №460/9718/21 відповідачем виконане не належно, і такі рішення та дії відповідача є перепоною у завершенні судового провадження і в реалізації позивачем його гарантованого Конвенцією «права на справедливий суд».

Отже, у сукупності викладеного, слід прийти до висновку, що вищезазначені рішення та дії відповідача Військової частини НОМЕР_1 як суб`єкта владних повноважень, вчинені на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21 є протиправними, такими, що також сприяють тривалому порушенню права власності позивача, яке гарантовано статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та є практикою, несумісною з положеннями Конвенції.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №200/21286/16-а; від 25.08.2022 по справі № 914/2/19; від 28.07.2022 по справі № 911/95/20; від 22.02.2022 по справі № 904/5816/20; від 03.08.2022 по справі № 909/595/21; від 12.07.2022 по справі № 909/1128/20; від 04.04.2022 по справі № 923/1341/20; від 06.09.2022 по справі № 910/15784/21.

При цьому, обов`язковість судових рішень гарантується статтею 129-1 Конституції України, Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у сукупності з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Остання у силу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права.

У пункті 40 рішення ЄСПЛ «Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду.

Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У пункті 41 цього ж рішення ЄСПЛ зазначив, що вказані принципи набувають навіть більшої ваги в контексті адміністративного провадження при розгляді спору, результат якого має вирішальне значення для цивільних прав сторони. Ефективний захист сторони у такому судовому процесі та відновлення законності передбачають, що адміністративні органи зобов`язані виконати рішення цього суду. У зв`язку з цим Суд зазначає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

ЄСПЛ також зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

За наявних підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч. 6 ст. 383 КАС України).

Частиною 1 статті 249 КАС України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відтак, на виконання ч. 4 ст. 249 КАС України, слід зазначити, що Військовою частиною НОМЕР_1 порушено положення статті 129-1 Конституції України, ст. 14 та 370 КАС України, які полягають у невиконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21, що набрала законної сили.

З урахуванням наведеного, слід прийти до висновку про порушення з боку відповідача норм законодавства при виконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21, а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для застосування заходів судового контролю у порядку ст. 383 КАС України.

Згідно із ч.5 ст. 249 КАС України, з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд може встановити військовій частині НОМЕР_1 строк для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону у термін один місяць з дня отримання цієї ухвали.

Щодо звільнення Позивача від сплати судового збору відповідно до вимог пунктів 1, 12, 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір.

Пунктом 1 частини статті 5 Закону України Про судовий збір вд сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ст.40 зазначеного Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Військовий обов`язок безпосередньо пов`язується з гарантіями і правами, що пов`язані із реалізацією конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни категоріями осіб, визначеними, зокрема ч.9 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Право, за захистом якого я звернувся до суду, виникло саме на тій підставі, що я проходив військову службу, був військовослужбовцем та виконував військовий обов`язок, і спір військовозобов`язаного у запасі виник у зв`язку із звільненням з військової служби та невірним нарахуванням розмірів мого посадового окладу та окладу за військовим званням, що призвело до отримання мною грошового забезпечення у занижених розмірах, а також суми одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та грошової допомоги на оздоровлення у значно меншому розмірі, ніж я мав одержати, а тому відповідно п.12 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір я повинен бути звільнений від сплати судового збору.

Позивач, є інвалідом 2 групи та є учасником бойових дій, а відповідно до п.п. 9, 13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Копія посвідчення учасника бойових дії та посвідчення особи з інвалідністю в наслідок війни ІІ група міститься у матеріалах справи.

Керуючись статтями 248, 249, 256, 294, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дії вчинені суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі у справі №460/9718/21 за позовом ОСОБА_5 до Військової частини НОМЕР_2 (управління оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити.

Визнати рішення, дії військової частини НОМЕР_1 прийняті на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року по справі №460/9718/21 в частині, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум та відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_2 , у зв`язку з порушення встановлених строків нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, - протиправними.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судових рішень.

Установити Військовій частині НОМЕР_1 тридцятиденний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення по справі №460/9718/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 11 липня 2023 року.

Суддя Д.Є. Махаринець