Справа № 480/7318/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

13 липня 2023 р. Справа № 480/7318/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 , головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми, повний текст складено 27.01.22 року по справі № 480/7318/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ"
до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" (далі по тексту ТОВ «Дорпостач», позивач) звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту ГУ ДПС у Сумській області, відповідач), у якому просило суд:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 по справі № 480/7318/21 в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорпостач» до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 у справі №480/7318/21 апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" - задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 по справі № 480/7318/21 - скасовано.

Прийнято постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 01 квітня 2021 року №1 на суму 20000 грн, № 1 на суму 40000 грн та від 02 квітня 2021 року № 1 на суму 40000 грн, № 1 на суму 80000 грн.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код ЄДРПОУ ВП 43995469) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" (16062, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Горбове, вул. Шевченка, буд. 29) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

31.01.2023 на електронну адресу Другого апеляційного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просив вирішити питання про розподіл судових витрат у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та стягнути з ГУ ДПС у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ДОРПОСТАЧ» витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

06.02.2023 від представника ГУ ДПС у Сумській області надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, у якій просила суд відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Дорпостач" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вказаної заяви послалась на відсутність в матеріалах справи будь-якого розрахунку витрат на оплату послуг адвоката, що свідчить про їх необґрунтованість та не підтверження жодними належними та допустимими доказами.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №480/7318/21 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" про ухвалення додаткового рішення - залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 14.06.2023 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОРПОСТАЧ" задоволено частково.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року скасувати, а справу направлено до цього ж суду для продовження розгляду.

30.06.2023 справа №480/7218/21 надійшла до Другого апеляційного адміністративного суду та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду була передана головуючому судді Перцовій Т.С.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2023 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.07.2023 об 11.00.

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

13.07.2023 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника позивача про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши доводи заяви про прийняття додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Таким чином, підставою для ухвалення додаткового судового рішення за правилами п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України є невирішення судом питання про судові витрати при прийнятті рішення у справі.

Разом з цим, зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 вбачається, що при ухваленні вказаного судового рішення судом апеляційної інстанції було вирішено питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням наявних в матеріалах справи та представлених позивачем доказів понесення останнім судових витрат.

Так, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів щодо понесених позивачем судових витрат, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023, зокрема, стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Інші докази щодо понесення позивачем судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції позивачем до суду надані не були.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач в позовній заяві зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката, які він має намір понести, складають 2000 грн.

Судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог було відмовлено, а позивач відповідні докази на підтвердження понесення ним судових витрат у суді першої інстанції надав до суду апеляційної інстанції протягом п`ятиденного строку після ухвалення судового рішення на його користь.

Так, позивачем надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 02.08.2021, рахунку на суму 2000 грн, платіжної інструкції № 328 від 12.08.2021, акту приймання-передачі наданих правничих послуг від 25.01.2022.

Дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів встановила, що між Адвокатським бюро «Слобожанська консалтингова група» Холода Олега», з однієї сторони, та ТОВ «Дорпостач» укладено договір про надання правової допомоги від 02.08.2021, за умовами якого, бюро бере на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та на умова, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору Бюро, відповідно до узгоджених сторонами доручень, надає клієнту правничу допомогу щодо оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС в Сумській області, а саме: підготовка та написання позовної заяви, представництво прав та інтересів клієнта в Сумському окружному адміністративному суді.

Сторони узгодили, що за надану правничу допомогу, передбачену п. 1.2 Договору, клієнт сплачує Бюро винагороду (гонорар) у розмірі 2000,00 грн.

На виконання умов вищевказаного Договору 12.08.2021 Бюро виставило позивачу рахунок № 2/2021 на оплату, який було сплачено відповідно до платіжної інструкції № 328 від 12.08.2021 на суму 2000 грн.

Згідно з Актом приймання- передачі наданих правничих послуг від 25.01.2022 «Клієнт», в особі директора - Комісарової Людмили Миколаївни, яка діє на підставі Статуту, склали цей Акт приймання-передачі наданих правничих послуг (далі - «Акт») до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 02.08.2021 про наступне:

Бюро надало, а Клієнт прийняв правничу допомогу щодо оскарження в судовому порядку

податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Сумській області по справі №

480/7318/21.

Вартість послуг за період з 01.08.2021 року по 25.01.2022 року становить 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень). Всього сплачено 2 000, 00 грн. (дві тисячі гривень).

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти заявленого позивачем до стягнення розміру судових витрат не надає конкретних доказів, як і не наводить обставин, які б свідчили про очевидну неспівмірність та непропорційність вказаної суми.

При цьому, колегія суддів вважає, що твердження відповідача стосовно того, що задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу призведе но невиправданих втрат бюджету, не спростовує обов`язку суб`єкта владних повноважень відшкодувати позивачу витрати, які він поніс під час оскарження в судовому порядку неправомірного рішення відповідача.

Дослідивши подані заявником докази, колегія суддів, враховуючи складність справи, обсяг поданих документів, зміст позовної заяви, яка включає посилання на практику Верховного Суду та власні висновки адвоката, участь представника позивача у судових засіданнях в суді першої інстанції, вважає, що визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу, на рівні 2000 грн є співмірним та пропорційним відносно виконаної ним роботи та відповідає висновкам суду апеляційної інстанції, прийнятими за результатами апеляційного перегляду справи, а отже заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

За правилами ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вищенаведеного вбачається, що процесуальним наслідком неподання стороною до закінчення судових дебатів заяви про намір надати до суду докази на підтвердження понесених витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є залишення заяви про стягнення судових витрат без розгляду відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 139 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем до ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 не було подано заяви про розподіл судових витрат та доказів щодо понесення витрат на правничу допомогу; в судовому засіданні від 16.01.2023 представник позивача не брав участі, а отже відповідних клопотань до закінчення судових дебатів також не заявляв.

Про понесення позивачем витрат на правничу допомогу зазначено в заяві про ухвалення додаткового судового рішення, яка направлена позивачем до суду апеляційної інстанції 31.01.2023 разом з відповідними доказами, тобто, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції без дотримання вимог ч. 7 ст. 139 КАС України.

При цьому, до 23 січня 2023 року (до закінчення судових дебатів у справі) представником позивача до суді апеляційної інстанції в будь-якій формі (шляхом надання попереднього чи орієнтовного розрахунку судових витрат, переліку очікуваних судових витрат тощо) не заявлено, що він поніс або має (зобов`язаний) оплатити судові витрати, не пов`язані зі сплатою судового збору, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, що унеможливлює визначення розмір таких витрат за правилами ч. 7 ст. 139 КАС України.

Вказаною процесуальною нормою не передбачено повноваження суду апеляційної інстанції поновлювати позивачу строку на подання доказів щодо понесених судових витрат та для розгляду наданих позивачем доказів, що підтверджують, на його думку, понесення ним витрат на правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем не було подано до або під час апеляційного розгляду справи заяви щодо понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, а також не вказано про намір їх понесення в майбутньому, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України не може брати до уваги докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат в суді апеляційної інстанції, отже і встановити розмір таких витрат. А відтак, позивачем документально не підтверджено понесення ним судових витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду справи.

Недодержання процесуальної умови - обов`язкового повідомлення суд першої або апеляційної інстанції про наявність витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів по справі, - унеможливлює задоволення заяви представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.11.2018 року у справі № 820/1242/18, надане суду пунктом 3 частини першої ст. 252 КАС України право ухвалити додаткове рішення у разі, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, поширюється на ситуації, коли суд відповідної інстанції повинен вирішити це питання в установлених процесуальним законом випадках і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення.

При цьому Верховний Суд наголосив на тому, що додаткове судове рішення є невід`ємною частиною основного судового рішення та не може змінювати його змісту.

Таким чином, за правилами ч.7 ст.139 КАС України за наслідками апеляційного перегляду цієї справи вирішити питання стягнення витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, шляхом прийняття додаткового рішення, суд має право лише за умови заявлення відповідних вимог про їх стягнення до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.06.2023 у даній справі, стосовно того, що порядок розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат врегульовано саме статтею 252 КАС України, нормами якої не передбачено такого процесуального результату як залишення її без розгляду, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 132, 134, 139, 243, 250, 252, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

П О С Т А Н О В И В

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорпостач" (16062, Чернігівська область, Новгород-Сіверський район, с. Горбове, вул. Шевченка, буд. 29, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код ЄДРПОУ ВП 43995469) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

В іншій частині у задоволенні вимог заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Русанова В.Б.