Справа № 420/10261/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку ст. 287 КАС України в письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визнання протиправною та скасування постанови,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича від 10.03.2023 року серії ВП №71171241 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.04.2023 року до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено адвокатський запит №20/2023 щодо надання інформації про підстави відкриття виконавчих проваджень, у ході яких накладений арешт на рахунки ОСОБА_1 , внаслідок чого останній дізнався про їх існування.

У відповідь на адвокатський запит зазначено, що головним державним виконавцем Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюком Артемом Валентиновичем винесена постанова від 10.03.2023 року серії ВП №71171241 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648. Оскаржуваною постановою також стягнуто з позивача виконавчий збір в розмірі 68 грн. та витрати виконавчого провадження в сумі 305 грн. Всього 1053 грн.

Позивач вказує, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 він не отримував, отже, остання не набрала законної сили, відповідно оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2023 року серія ВП №71171241 винесена державним виконавцем передчасно та підлягає скасуванню.

Вважаючи постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 15.05.2023 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу наданий строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 26.05.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі Вирішено, що справа розглядатиметься з урахуванням особливостей ст.287 КАС України. Зобов`язано Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 08.06.2023 року належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №71171671. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національну поліцію України, Департамент патрульної поліції. Зобов`язано Департамент патрульної поліції надати до Одеського окружного адміністративного суду засвідчену копію постанови від 23.11.2022 року №2АВ 01660648, докази її направлення та вручення або невручення особі, до якої застосовано заходи адміністративної відповідальності. Провадження по справі зупинено до отримання витребуваних доказів. Судове засідання призначено на 12.06.2023 року о 11:40 год., яке було перенесено на 12.07.2023 року, у зв`язку з ненаданням витребуваних доказів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну (вх.№ ЕП21901/23 від 12.06.2023 року), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

На виконання вимог ухвали від 02.06.2023 року, 11.07.2023 року від Департамента патрульної поліції надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою від 12.07.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі, вирішено розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження.

Третя особа пояснень щодо позову не надала.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2022 року Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України винесено постанову №2АВ 01660648 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху більше ніж на 30 км/год, за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн. Крім того, у постанові зазначено, що у разі несплати штрафу у встановлений строк, в порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби стягують штраф у подвійному розмірі.

Постанова набрала законної сили 20.01.2023 року. Строк пред`явлення постанови до примусового виконання 20.04.2023 року.

Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернулося до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило стягнути з боржника ОСОБА_1 штраф у подвійному розмірі в сумі 680 грн. за постановою №2АВ 01660648 від 23.11.2022 року.

10.03.2023 року головним державним виконавцем Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюком А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71171241 за постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №2АВ 01660648, винесеною 23.11.2022 року Управлінням безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680 грн.

Цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 68 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 305 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2023 року, звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, передбачені частинами 1, 2, 3, 5, 6 статті 122 цього Кодексу.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 прийнята уповноваженим на те органом Національної поліції, а отже відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчим документом.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження позивач вважає протиправною з єдиної підстави постанова про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 не набрала законної сили, оскільки позивач її не отримував.

За змістом статті 291 КУпАП, постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 7 ст. 279-1 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.

Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.

У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.

Частиною третьою статті 299 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Отже, зі змісту наведених вище положень положень КУпАП вбачається, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Департаментом патрульної поліції направлено оскаржувану постанову на адресу реєстрації позивача: 75024, Херсонська область, Білозерський район, с. Чорнобаївка, провулок. Спартаківський, 10, що підтверджується трекінгом Укрпошти 150. Доказом підтвердження направлення оскаржуваної постанови є відбиток штампу трекінгу на зворотній стороні постанови, а також копія конверту. Доказом повернення поштового відправлення є копія конверту з позначкою про невручення.

Таким чином, Департамент патрульної поліції вжив усіх заходів передбачених вимогами КУпАП для направлення оскаржуваної постанови на адресу позивача.

Лише після повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, оскаржувана постанова була скерована для примусового виконання відповідно до вимог КУпАП.

Відповідно до частин першої, другої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд зауважує, що виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам ст.4 Закону №1404-VIII, у тому числи щодо наявності відмітки про набрання рішенням, що підлягає примусовому виконанню, законної сили.

З дати набрання постановою від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 законної сили, що була зазначена у виконавчому документі (20.01.2023 року), минуло 30 днів, передбачених ч.2 ст.300-1 КУпАП, для пред`явлення постанови до примусового виконання.

Строк примусового виконання у постанові від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 зазначено - до 20.04.2023 року включно.

Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що постанова 23.11.2022 року №2АВ 01660648 відповідає встановленим частиною 1 ст.4 Закону №1404-VIII вимогам до виконавчого документа, у тому числі щодо зазначення дати набрання постановою законної сили та строку пред`явлення рішення до виконання.

Таким чином, у виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, що передбачені ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII.

Згідно зі статтею 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Водночас, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який станом на теперішній час триває.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постанова по справі про адміністративне правопорушення набрала законної сили 20.01.2023 року, строк пред`явлення постанови до виконання до 20.04.2023 року включно.

З огляду на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому як Кодексом України про адміністративні правопорушення так і іншими законами України, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що державним виконавцем обґрунтовано враховано чинні законодавчі зміни у порядку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2023 року серії ВП №71171241, діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження», вимог КУпАП та в межах повноважень, оскаржувана постанова відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 287, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 20, ) про визнання протипраною та скасування постанови головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича від 10.03.2023 року серія ВП №71171241 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ 01660648 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя Самойлюк Г.П.

.