Справа № 480/3097/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 липня 2023 року Справа № 480/3097/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3097/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської районної ради про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської районної ради (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- стягнути з Сумської районної ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заробітну плату за січень 2023 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 - 2023 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення;
- стягнути з Сумської районної ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 7000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 04.12.2020 року по 10.01.2023 позивач перебував на посаді заступника голови Сумської районної ради. Рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання повноваження ОСОБА_1 було достроково припинено та звільнено з займаної посади заступника голови Сумської районної ради, однак, при звільненні позивачу не було виплачено всіх належних сум у повному розмірі, а саме, заробітної плати за період роботи за січень 2023 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 - 2023 роки.
Представник позивача зазначає, що позивач і представник позивача неоднаразово зверталися до Сумської районної ради із усними і письмовими заявами, в яких просили повідомити про нараховані та виплачені суми при звільненні ОСОБА_1 , проте вказані заяви були проігноровані.
Зауважує, що затримка розрахунку при звільненні є підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
За підрахунками позивача, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, представник позивача з посиланням на положення ст.117 КзПП України, вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду із заявою про визначення остаточних вимог (94 дні) складає 104961,34 грн., виходячи із розміру середньоденного заробітку у розмірі 1116,61 грн.
Ухвалою суду від 12.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позов в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.
Щодо твердження позивача про неповідомлення про суми, що нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні представник відповідача зазначає, що листом від 10.01.2023 за № 02-04/11 позивачу було надано розрахунок належних виплат при звільненні, таким чином, обов`язок роботодавця, встановлений статтею 116 КзПП України, Сумською районною радою було виконано, а доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи.
Також, звертає увагу суду, що на момент надання розрахунку позивачу між сторонами був відсутній спір щодо належних йому виплат, а твердження позивача про те, що загальна сума заробітної плати за січень 2023 року та компенсація за невикористані дні відпустки нараховані та виплачені у неповному обсязі є безпідставними.
Щодо посилань позивача на несвоєчасність розрахунку при звільненні представник відповідача звертає увагу суду, що виплата ОСОБА_1 належних сум із затримкою, відбулася з незалежних від відповідача причин.
Зокрема, вказує, що у зв`язку з достроковим припиненням повноважень голови та заступника голови районної ради рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 відповідач не мав посадової особи з правом першого підпису на розпорядчих та фінансових документах, що призвело до затримки виплати ОСОБА_1 належних сум при звільненні.
При цьому, після обрання нового голови районної ради та оформлення необхідних документів виконавчим апаратом були проведені всі належні ОСОБА_1 виплати на день звільнення. Тобто, вимоги трудового законодавства, як стверджує представник відповідача, Сумською райнною радою щодо проведення кінцевого розрахунку при звільненні були виконані, в зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.
Ухвалою суду від 23.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської районної ради про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку залишено без руху у зв`язку з пропущеннням строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали суду від 23.06.2023 позивачем надано суду пояснення щодо строків звернення до суду.
Ухвалою суду від 05.07.2023 продовжено розгляд справи.
Також, вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання додаткових доказів.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 07.12.2020 по 10.01.2023 ОСОБА_1 перебував на посаді заступника голови Сумської райнної ради (а.с. 9).
Рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_1 було достроково припинено та звільнено з займаної посади заступника голови Сумської районної ради з 10.01.2023 за власним бажанням, відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України "Про місцеве самоврядування" (а.с.10).

Відповідно до копії сторінки журналу вихідної кореспонденції Сумської районної ради листом від 10.01.2023 за № 02-04/11 позивачу було повідомлено про рішення шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Сумської районної ради ОСОБА_1 ", надано трудову книжку та розрахунок належних виплат при звільненні (а.с.68).

Відповідно до листа від 10.01.2023 за № 02-04/11 при проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2023 по 10.01.2023 у розмірі 14342,46 грн. (з урахування податків та інших обов`язкових платежів) в т.ч.посадовий оклад 3857,96 грн., ранг- 190,91 грн., вислуга років- 809,77 грн., надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - 2429,23 грн., компенсація за невикористану відпустку (9 днів) 7054,51 грн. (а.с.71).

Остаточний розрахунок при звільненні відповідачем проведено 11.03.2023 у розмірі 11545,68 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (а.с.15).

Незгода позивача із сумою, нарахованою Сумською районною радою при звільненні а також, непроведення відповідачем розрахунку у строки, встановлені ст 116 КзПП України, стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 38 Конституції України, громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 1 Закону України від "Про службу в органах місцевого самоврядування" 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) , служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно положень статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2493-III визначено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на основних принципах, серед яких рівна можливість доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки (абзац 8) і самостійність кадрової політики в територіальній громаді (абзац 15).

За змістом частини 1 статті 7 Закону № 2493-III, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", Про статус депутатів місцевих рад , Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів , цим та іншими законами України.

Частина 3 статті 7 Закону № 2493-III встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, зокрема, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2493-III передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

Питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах місцевого самоврядування, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Як встановлено судом листом від 10.01.2023 за № 02-04/11 позивачу було повідомлено про рішення шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Сумської районноїради ОСОБА_1 " та надано розрахунок належних виплат при звільненні (а.с.71).

При цьому, суд враховує, що позивач звертався до відповідача із заявою від 24.03.2023 (а.с.13), в якій просив надати деталізовану інформацію про отримані ним 11.03.2023 нараховані та виплачені кошти у розмірі 11579,32 грн., на яку відповідач листом від 10.04.2023 № 02-04/209 (а.с. 84) повідомив, що інформація про нараховані та виплачені суми позивачу була надана при звільненні.

Таким чином, доводи представника позивача про неповідомлення про нараховані суми, що підлягали виплаті при звільненні ОСОБА_1 , відхиляються судом у зв`язку з їх безпідставністю.

Щодо твердження позивача про неправильне здійснення розрахунку заробітної плати за січень 2023 року, яка належить до виплати ОСОБА_1 , суд зазначає, що при проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2023 по 10.01.2023 у розмірі 14342,46 грн. (з урахування податків та інших обов`язкових платежів) в т.ч.посадовий оклад 3857,96 грн., ранг - 190,91 грн., вислуга років - 809,77 грн., надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - 2429,23 грн., компенсація за невикористану відпустку (9 днів) - 7054,51 грн (а.с.71).

При цьому, позивачем не мотивовано, в чому на його думку полягає порушення нарахування заробітної плати у вказаному розмірі, натомість неведення у позовній заяві змісту положень законів та нормативно-правових актів, цитування їх приписів без фактичної аргументації заявлених вимог не є обґрунтуванням позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів, які б спростовували доводи відповідача щодо того факту, що заробітна плата за січень 2023 року була нарахована позивачу у належному розміру, суд дійшов висновку, що права позивача не є порушеними в цій частині.

Щодо твердження позивача про неправильне здійснення розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки суд враховує, що відповідно до частини першої, четвертої статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Положення частини першої та четвертої статті 24 Закону України "Про відпустки" кореспондуються із положеннями частин першої та четвертої статті 83 Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що виплата роботодавцем працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи є однією із основних державних соціальних гарантій працівників, закріпленою на законодавчому рівні нормами Закону України "Про відпустки" та Кодексу законів про працю України та не може ставитись в залежність від наявності фонду оплати праці.

На переконання представника позивача, враховуючи, що розмір компенсації за невикористану щорічну відпустку має обчислюватися виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи перед звільненням, тому за 9 днів невикористаної відпустки з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати за листопад-грудень 2022 року (1116,61 грн.) з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 10049,49 грн.

Водночас, виплата грошової компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи із середньої заробітної плати, що обчислюється за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

В абзацах першому, другому пункту 2 Порядку 100 зазначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Згідно із абзацом першим пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 вказаного Порядку.

Суд звертає увагу на те, що в абзаці четвертому пункту 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

При обчисленні компенсації за невикористані відпустки слід керуватися пунктом 7 Порядку № 100, який встановлює, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Судом встановлено, що при проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано компенсацію за невикористані 9 днів відпустки у розмірі 7054,51 грн.

Відповідно до розрахунку про нараховану та виплачену компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_1 (а.с.117), вихідними даними для проведення розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки позивача були:

- сумарний заробіток за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 (283748,19 грн.);

- кількість календарних днів 362 (за винятком святкових та неробочих)

- кількість днів невикористаної відпустки (2 - основна щорічна відпустка, 7 - додаткова щорічна відпустка).

Отже, застосовуючи положення Порядку № 100, компенсація за невикористані 9 днів відпустки позивача становить 7054,51 грн. (283748,19 грн./362 дні=783,835; 783,835х9=7054,51 грн.)

Таким чином, коменсація за невикористану відпустку позивача була обчислена у відповідності до вказаних норм Порядку № 100, з урахуванням сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, а доводи представника позивача, про те що розмір компенсації має розраховуватися виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача за листопад-грудень 2022 року є помилковими.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь компенсації за невикористані дні відпустки.

Щодо позовної вимоги у частині стягнення з Сумської районної ради середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.01.2023 по день постановлення судового рішення, суд зазначає наступне.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19.

Таким чином, ключовими питаннями є встановлення факту своєчасності проведення з працівником остаточного розрахунку при звільненні, у разі ж несвоєчасності такого розрахунку необхідним є з`ясування наявності вини роботодавця.

Як встановлено судом раніше, рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_1 було достроково припинено та звільнено з займаної посади заступника голови Сумської районної ради з 10.01.2023.

Однак, остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням проведено Сумською районною радою лише 11.03.2023.

Таким чином, суд констатує очевидне допущення відповідачем порушення строків розрахунку при звільненні.

Однак, стосовно наявності вини Сумської районної ради у несвоєчасному проведенні розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті ради здійснює, зокрема, керівництво виконавчим апаратом ради; є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату.

Статтею 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що районна, районна у місті рада обирає заступника голови ради. Заступник голови районної у місті, районної ради, перший заступник голови обласної ради здійснює повноваження голови відповідної ради за відсутності голови ради на підставі його розпорядження, а також у разі неможливості виконання головою ради своїх обов`язків з інших причин.

При цьому, питання стосовно надання права виконання обов`язків голови відповідної ради при одночасному поданні заяв про дострокове припинення повноважень голови та його заступника Законом не врегульовано.

Рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_2 було достроково припинено та звільнено з займаної посади голови Сумської районної ради з 10.01.2023.

Тобто на дату звільнення позивача Сумська районна рада не мала посадової особи, якій надано право відповідно до законодавства розпоряджатися рахунками та підписувати платіжні, розрахункові документи.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України за № 758 вiд 22.06.2012 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» (далі - Порядок № 758) взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України і розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів, відокремленими структурними підрозділами розпорядників бюджетних коштів, підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами-підприємцями, а також органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, та органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) рахунків регламентуються цим Порядком.

Згідно з розділом VI Порядку № 758 для відкриття рахунків клієнти подають до органів Казначейства у двох примірниках картку із зразками підписів та відбитка печатки. До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства або установчих документів надано право розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів.

Вимогами абз. 1, 3, 4 п. 6.2 Порядку № 758 передбачено, що право першого підпису належить керівнику, його заступникам та іншій уповноваженій на те особі і не може бути надано головному бухгалтеру та іншим особам, які мають право другого підпису. У разі відсутності у штатному розписі посади заступника керівника право першого підпису або тимчасове право першого підпису може бути надано іншим посадовим особам.

Право другого підпису належить головному бухгалтеру та його заступнику або спеціалісту, на якого покладено виконання обов`язків бухгалтерської служби.

Право другого підпису не може бути надано особам, які користуються правом першого підпису.

Відповідно до п. 6.4 Порядку № 758 у разі заміни хоча б одного з підписів або доповнення хоча б одним підписом подається нова картка із зразками підписів усіх осіб, які мають право першого або другого підпису, засвідчена в установленому порядку. У разі звільнення та/або призначення хоча б однієї з посадових осіб, що мають право першого та другого підписів, протягом пяти робочих днів з дати звільнення та/або призначення подається нова картка із зразками підписів та відбитком печатки. За правильність оформлення та достовірність інформації, наведеної в картці, та за своєчасність внесення змін до картки відповідає клієнт.

Водночас, абзацом третім пункту 10.1 глави 10 наказу Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів" (далі- Порядок № 938) встановлено, що органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних інструкцій розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання у межах залишків бюджетних коштів на рахунках розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів за відповідними кодами економічної класифікації видатків та класифікації кредитування

Платіжні інструкції подаються до органів Казначейства в паперовій або електронній формі. Форму платіжної інструкції визначено Порядком казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 січня 2013 року за № 130/22662. Обов`язкові реквізити, строк дії платіжних інструкцій (у тому числі тих, які формують органи Казначейства для здійснення внутрішніх операцій) та вимоги щодо їх заповнення визначено Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163. Платіжні інструкції у паперовій формі подаються до органів Казначейства в кількості примірників, необхідних для всіх учасників безготівкових розрахунків (пункт 10.3 глави 10 Порядку № 938).

Так, серед обов`язкових реквізитів платіжних інструкції зокрема є підпис особи, що зазначена у картці із зразками підписів та відбитка печатки.

Таким чином, станом на 10.01.2023 у відповідача не було об`єктивної можливості здійснити розрахунок при звільненні у зв`язку з відсутністю посадової особи, який надано право відповідно до законодавства або установчих документів на розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів.

При цьому, суд враховує, що листом від 25.01.2023 № 02-04/24 Сумська районна рада повідомляла голову Сумської районної державної адміністрації про заборгованість по заробітній платі і неможливістю проведення розрахунків через відсутність голови та заступника голови районної ради (а.с.74).

Також, матеріалами справи підтверджується, що Сумською районною радою вживалися заходи для виплати заступнику голови ради нарахованих сум при звільненні.

Зокрема, 11 січня 2023 року на засіданні постійної комісії районної ради з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів та управління комунальною власністю керуючою справами виконавчого апарату Бояриновою І.В. депутатам ради було повідомлено про необхідність у розрахунку при звільненні голови районної ради ОСОБА_2 та заступника голови районної ради ОСОБА_1 , повноваження яких були припинені на шістнадцятій сесії районної ради 10 січня 2023 року та про можливі наслідки у зв`язку з невиплатою (а.с.81).

13 січня 2023 року на сімнадцятій сесії районної ради керуюча справами виконавчого апарату ОСОБА_3 також наголосила депутатам ради про необхідність у виплаті всіх належних сум при звільненні голови районної ради ОСОБА_2 та заступника голови районної ради ОСОБА_4 , повноваження яких були припинені на шістнадцятій сесії районної ради 10 січня 2023 року та про можливі наслідки у зв`язку з їх невиплатою. Також було доведена інформація про те, що у разі відсутності керівника ради в подальшому виникне заборгованість з виплати заробітної плати працівникам виконавчого апарати ради та заборгованість по оплаті комунальних платежів (а.с. 79-80).

Після обрання голови Сумської районної ради ОСОБА_5 рішенням вісімнадцятої сесії восьмого скликання від 23.02.2023 (а.с. 69) та після його вступу до виконання обов`язків з 02.03.2023 (а.с.70), на виконання вимог Порядку № 758 Сумською районною радою була направлено пакет документів для зміни підписів до органів Казначейства, що підтверджується копією листа відповідача від 03.03.2023 № 02-04/55 (а.с.85).

Також, листом від 08.03.2023 № 02-04/74 Сумською районною радою направлено пакет документів до відокремленого пункту реєстрації кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби Украни у Сумській області для формування кваліфікованих сертифікатів відкритих ключів (а.с.86).

Відтак, саме після здійснення комплексу вказаних дій у відповідача виникла реальна можливість провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 .

Так, після виникнення права на здійснення платежів 09.03.2022 відповідачем подано до органів Казначейства реєстр бюджетних зобов`язань розорядників (одержувачів) бюджетних коштів (а.с.87) та платіжну інструкцію № 4, яка підписана головою Сумської районної ради, головним бухгалтером установи та скріплена печаткою (а.с.88).

Оплата позивачу виплат при звільненні здійснена органами казначейства України 11.03.2023 (а.с.88)

Отже, відповідач вчинив всі дії задля здійснення своєчасного розрахунку при звільненні з позивачем.

За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вини відповідача в допущенні невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України за період затримки розрахунку позивача, що вказує на відсутність підстав до стягнення із відповідача середнього заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність вчинених ним дій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно із вимогами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд враховує наступне.

Згідно із ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ордером від 05.04.2023 серії ВЕ № 1375592 (а.с.26), договором про надання правових послуг від 29.03.2023 (а.с.23), змістом позовної заяви підтверджується залучення позивачем для вирішення його спору судом професійної правничої допомоги адвоката.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, відшкодуванню підлягають судові витрати сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, виключно у разі задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, відсутні підстави для розподілу на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу та судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської районної ради про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко