Справа № 360/2160/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року справа №360/2160/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г. , Сіваченко І.В., секретар судового засідання - Усенко Т.І., за участю представника відповідача 2 - Сердіченко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , Державної судової адміністрації України, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №360/2160/22 (суддя в І інстанції Тихонов І.В. ) за позовом ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Луганського апеляційного суду (далі - відповідач 1 або ЛАС), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 2 або ДСА України), в якому, з урахуванням уточнень, просила: - визнати протиправним і скасувати наказ відповідача Луганського апеляційного суду від 26.09.2022 №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 »; - визнати протиправною бездіяльність другого відповідача - ДСА України щодо не розгляду в повному обсязі в межах своєї компетенції звернення позивача від 30.08.2022, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції», та зобов`язати відповідача здійснити його перевірку у відповідності з цим Законом; - стягнути з першого відповідача - Луганського апеляційного суду заробітну плату за час вимушеного прогулу з моменту призупинення дії трудового договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.10.2018 позивач перебуває в трудових відносинах з Луганським апеляційним судом і обіймає посаду начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ, являється державним службовцем категорії «Б» 5 рангу.

Наказом голови Луганського апеляційного суду від 24.02.2022 №8-од/с оголошено простій, а іншим наказом від 22.03.2022 №27-к/тр/с встановлені умови оплати простою згідно до Постанови КМУ №221 від 07.03.2022 «Деякі питання оплати праці працівникам державних органів місцевого самоврядування, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану».

26.09.2022 Луганським апеляційним судом був виданий наказ №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 » в паперовій формі.

Вказане управлінське рішення відповідача про призупинення дії трудового договору вважає незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-IX від 15.03.2022 зі змінами, ч.6 ст. 32 КЗпП України, ст.53-4 Закону України «Про запобігання корупції».

Зазначила, що наказ має індивідуальний характер, тобто видавався лише стосовно позивача. Строк призупинення дії трудового договору не носить конкретний характер. В наказі зазначено, що дія трудового договору призупинена «до відновлення можливості надати і виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану». Зі змісту пункту першого оскаржуваного наказу відновлення можливості надати та виконувати роботу може вийти за межі припинення чи скасування воєнного стану, що суперечить вимогам ч.1 ст.13 Закону №2136-IX, де прямо зазначено, що призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

В пункті четвертому спірного наказу зазначено, що «відділу з питань персоналу повідомити про призупинення дії трудового договору шляхом надсилання копії наказу електронною поштою або іншим засобом комунікації». Даний пункт не відповідає вимогам Закону.

Будь-якої домовленості між позивачем та роботодавцем про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації в період воєнного стану не було. Такий спосіб комунікації міг бути встановлений між роботодавцем і нею лише при виконанні приписів ч.2 ст.7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Позивач є об`єктом упередженого ставлення першого відповідача в особі керівника апарату Луганського апеляційного суду ОСОБА_2 .

Зазначила, що 30.08.2022 вона направила звернення в ДСА України, яке містило фактичні дані, що вказували на можливі вчинення корупційних правопорушень або пов`язаних з корупцією правопорушень, та які на її переконання були достовірними і стосувалися окремих посадових осіб Луганського апеляційного суду. Зокрема колишнього голови суду ОСОБА_3 , в.о. голови суду - заступника голови суду ОСОБА_4 , керівника апарату ОСОБА_2 , в.о. керівника апарату - заступника керівника апарату Беззубенка К.Ю., начальника відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера ОСОБА_5 .

При цьому, у зверненні вказувалось на порушення вимог Наказу голови ДСА №790 від 06.07.2019 «Про затвердження Порядку встановлення стимулюючих виплат, преміювання та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань керівникам апаратів Верховного Cуду, вищих спеціалізованих, апеляційних і місцевих судів та їх заступникам, начальникам територіальних управлінь ДСА України, їх заступникам», яке в силу п. 6 п.п.24, п.6 п.п.7. Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням ВРП 17.01.2019 №141/0-15-19 (зі змінами), зобов`язує ДСА України забезпечувати в межах повноважень, визначених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції та контролю з фінансових питань в тому числі шляхом проведення внутрішнього аудиту (планового, позапланового) на підприємствах, організаціях, установах, що належать до сфери її управління.

Звернення до ДСА України від 30.08.2022 за своєю сутністю та змістом є повідомленням про можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, поданим позивачем у відповідності до вимог Закону №1700-VII.

Інформація викладена в повідомленні від 30.08.2022 є достовірною, конкретно ґрунтується на системному аналізу даних, а саме: - наказах Луганського апеляційного суду, в тому числі наказах №109-к/тр/с, №110-к/тр/с від 26.11.2021, підписаних т.в.о. голови суду Луганською В.М. про преміювання та встановлення надбавок, наказах виданих нею стосовно помічників суддів за листопад 2021 року, реєстрація яких здійснена в автоматизованій системі документообігу суду; - наказу голови ДСА №790 від 06.07.2019 «Про затвердження Порядку встановлення стимулюючих виплат, преміювання та надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань керівникам апаратів Верховного Cуду, вищих спеціалізованих, апеляційних і місцевих судів та їх заступникам, начальникам територіальних управлінь ДСА України, їх заступникам»; - Положення про преміювання працівників апарату Луганського апеляційного суду, затвердженим наказом №1 від 25.10.2018; - Положенням про помічника судді, затвердженим Рішенням Ради суддів України від 18.05.2018 №21; - Типового положення про преміювання державних службовців органів державної влади, інших державних органів, їхніх апаратів (секретаріатів), затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 13.06.2016 №646 (у редакції наказу Мінсоцполітики від 06.05.2019 №683), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2016 за № 903/29033 (далі - Типового положення про преміювання державних службовців); - судового рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 (справа №360/3203/20 - за позовом ОСОБА_6 до Луганського апеляційного суду), що вступило в законну силу та оприлюднено в ЄДРСР, яким встановлено факти видачі наказів про преміювання, встановлення надбавок, на власний розсуд головою Луганського апеляційного суду, а не керівником апарату, що суперечило вимогам Закону України «Про державну службу» та Типовому положенню про преміювання державних службовців).

Зазначила, що Другий відповідач неправомірно розглянув звернення відповідно до Закону «Про звернення громадян», стаття 12 якого, зокрема, містить застереження що цей закон не застосовується до правовідносин, які регулюються Законом України «Про запобігання корупції», Закону України «Про судоустрій і статус суддів», трудовим законодавством тощо.

Відповідачем - ДСА України не дотримано положень ст.53-2 Закону №1700-VII, яка визначає порядок здійснення перевірки за повідомленням викривача з огляду і на те, що інформація по суті порушених у зверненні від 30.08.2022 питань листом відповідача від 05.09.2022 №К1592-22-1589/22 направлялася голові Луганського апеляційного суду для дослідження, чим порушені конфіденційні права позивача як викривача, закріплені в п.6 ч.2 ст.53-3 Закону №1700-VII.

Вважає, що другий відповідач ДСА України, при розгляді звернення позивача, як викривача, від 30.08.2022 поданого з додержанням вимог Закону України «Про запобігання корупції» проявив бездіяльність та не розглянув його по суті, і направив на адресу останньої лист-відповідь від 23.09.2022 на підставі Закону України «Про звернення громадян», який не підлягав застосуванню, чим порушив її охоронювані Законом України «Про запобігання корупції» права та інтереси, як позивача та викривача.

Після отримання від ДСА України відповіді від 23.09.2022, вже на наступний робочий день 26.09.2022 Луганським апеляційним судом за підписом керівника апарату ОСОБА_2 був виданий спірний наказ №168-к/тр/а про призупинення дії трудового договору.

Позивач стверджує, що причиною видання спірного наказу про призупинення дії трудового договору, наслідком чого вона втратила заробіток як джерело для існування в умовах воєнного стану, послужив саме її статус викривача у розумінні ст. 1 Закону «Про запобігання корупції», що також супроводжувалося прихованим покаранням, та є негативним заходом впливу за наявності набутого імунітету.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №360/2160/22 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не розгляду в повному обсязі в межах своєї компетенції звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції». Зобов`язано Державну судову адміністрацію України повторно розглянути та надати обґрунтовані письмові відповіді по суті звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачем та відповідачем на зазначене судове рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до першого відповідача - Луганського апеляційного суду. Ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги до першого відповідача - Луганського апеляційного суду у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що зміст наказу ЛАС від 26.09.2022 №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 » не відповідає вимогам ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022 зі змінами внесеними згідно із Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022. Спірний наказ видавався першим відповідачем з порушенням Закону України «Про запобігання корупції», КЗпП України, і розглядався позивачем як застосування до неї негативних заходів впливу як до викривача корупційного правопорушення, упереджене ставлення через раніше подані нею тричі повідомлення про корупційні факти у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції», а саме: 06.12.2021 на ім`я т.в.о. керівника апарату Луганського апеляційного суду Беззубенка К.Ю., відповідь не отримана; 21.02.2022 в НАЗК України, відповідь отримана 11.05.2022 ; 30.08.2022 в ДСА України, відповідь отримана 23.09.2022 . Перший відповідач у подальшому через керівника апарату ОСОБА_2 на протязі 2022 року неодноразово піддавав позивача негативним заходам впливу, спершу у намаганні в умовах оголошеного простою неправомірно залучити (перевести) строком на 19 днів до виконання робіт під виглядом дистанційної роботи (наказ №102-к/тр/а від 11.07.2022), і за невиконання його наказу погрожував дисциплінарною відповідальністю - оформленням прогулу та звільненням, та у зв`язку з повідомленням 06.12.2021 в.о. керівника апарату ОСОБА_7 , про можливі факти корупційних правопорушень. Також намагався залучити позивача до роботи в не передбачений законом спосіб 05.09.2022. Пізніше відмовився привести посадову інструкцію позивача у відповідність з чинним законодавством, чим навмисно створював перешкоди у здійсненні позивачем трудової і службової діяльності, про що свідчить його остання відповідь електронною поштою 21.09.2022 на скаргу подану 06.09.2022 в порядку ст.11 Закону «Про державну службу». Після отримання від другого відповідача - ДСА України останньої відповіді від 23.09.2022, вже на наступний робочий день - 26.09.2022 першим відповідачем - Луганським апеляційним судом за підписом керівника апарату ОСОБА_2 був виданий спірний наказ №168-к/тр/а про призупинення дії трудового договору з позивачем.

Також, суд першої інстанції при розгляді справи неповно підійшов до з`ясування обставин справи. Суд зазначив: «Як встановлено судом вище, аналогічні накази були видані відносно і інших працівників суду, у тому числі відносно начальників відділів діловодства та обліку звернень громадян, відділу судових розпорядників, а також працівників апарату суду, тобто не носить вибірковий характер, а застосовується і до інших працівників суду». Вказане твердження є припущенням суду, оскільки ніяких документальних даних про це в матеріалах справи немає, такі докази судом не досліджувались. Пред`явлений позов до першого відповідача - Луганського апеляційного суду стосується захисту трудових прав та недотриманні державних гарантій започаткованих Законом України «Про запобігання корупції», зокрема передбачених статтями 53, 53-3 цього Закону.

Позивач звертає увагу апеляційного суду на порушення судом першої інстанції процесуального права в частині відсутності у рішенні від 17.04.2023 у справі №360/2160/22 дослідження всіх аргументів позивача, які наводилися та обґрунтовувалися нею в позові до першого відповідача, відповіді на відзив, поясненнях, клопотаннях, в тому числі з урахуванням правової позиції у низці постанов Верховного Суду висловлених у постановах від 15.08.2019 у справі №815/2074/18, від 26.09.2022 у справі № 361/8080/18, від 11.06.2020 у справі №816/1874/17, від 09.11.2022 у справі №761/33182/20.

А також порушення судом ч. 2 ст.77 КАС України в частині саме покладання обов`язку першого відповідача, як суб`єкта владних повноважень у адміністративній справі, довести належними і допустимими доказами правомірність спірного наказу, що дії відповідача не були негативними, в тому числі щодо відсутності причинного зв`язку між останнім повідомленням від 30.08.2022 про можливі порушення працівниками ЛАС Закону України «Про запобігання корупції» та виданням спірного наказу, а також відсутності реального конфлікту інтересів через участь першого відповідача у його перевірці з наданням певних висновків щодо керівника апарату ОСОБА_2 , та підписання наказу ОСОБА_2 , щодо якого позивачем повідомлено про скоєння корупційного правопорушення. Наявність реального конфлікту інтересів є самостійною підставою для визнання неправомірним та скасування спірного наказу.

Відповідач 2 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

На електронну адресу ДСА України 30.08.2022 надійшло звернення начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ Луганського апеляційного суду Алли Ковальової про, на її думку, неправомірних управлінських рішень керівника апарату ЛАС ОСОБА_2 та його заступника, що слугувало не ефективній роботі Позивача та її підлеглим працівникам. Крім того, Позивач у своєму зверненні просила: - провести в ЛАС позаплановий аудит ефективності використання бюджетних коштів за весь період діяльності керівника апарату ОСОБА_2 ; - скасувати наказ керівника апарату ЛАС від 28.01.25019 №3-од «Про координацію секретарів судових засідань», як незаконний; - за порушення законодавства застосувати заходи впливу до відповідальних посадових осіб; - про встановлені ознаки шахрайства, корупційних діянь або нецільового використання бюджетних коштів і т. д. поінформувати про це правоохоронні органи; - при підтвердженні фактів недоброчесності з боку окремих суддів, які обіймають адміністративні посади, з питань поводження з бюджетними коштами, інформувати про це Вищу раду правосуддя; - усунути причини та умови, які призвели до звернення із зазначених питань. ДСА України враховуючи інформацію зазначену у зверненні в межах своїх повноважень звернулася до голови ЛАС для надання інформації по суті порушених питань у зверненні Позивача (копія наявна в матеріалах справи). У подальшому, з урахуванням інформації наданої ЛАС, ДСА України повідомила позивача, що факти порушень з боку керівника апарату ЛАС не знайшли свого підтвердження. Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини третьої статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-V1II (далі - Закон № 1402-VIII) функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності апеляційних судів здійснює ДСА України. У свою чергу апеляційні суди є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, які відповідно до затверджених бюджетних асигнувань уповноважені на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів. Відповідно до частини першої, третьої статті 155 Закону № 1402-VIII організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник з апарату суду та несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 29 Закону № 1402-VIII голова апеляційного суду контролює ефективність діяльності апарату суду, погоджує призначення на посади керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду, вносить подання про застосування до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладення дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства.

Наголошує, що звернення позивача стосувалося виконання керівником апарату ЛАС своїх посадових обов`язків в частині належної організації роботи відповідного суду. Враховуючи зазначене, ДСА України в межах своїх повноважень визначених законодавством України, повно та всебічно розглянула звернення ОСОБА_1 надавши позивачу обґрунтовану та змістовну відповідь.

Щодо висновку суду першої інстанції про порушення ДСА України прав ОСОБА_1 як викривача. Як вбачається з матеріалів справи звернення ОСОБА_1 (копія наявна в матеріалах справи) отримано ДСА України електронною поштою без жодних позначок «Про корупцію», тим більше без використання жодного створеного ДСА України каналу та затвердженою формою, а тому розглядалося в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян». З урахуванням наведеного вважаємо, що ДСА України не здійснила будь- яких протиправних дій або бездіяльності стосовно позивача та діяла в межах своїх повноважень визначених законодавством України.

Позивачем і відповідачем 1 надані відзиви на апеляційні скарги.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача 2 підтримав вимоги апеляційної скарги, заперечував проти апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступного висновку.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , відповідно до запису трудової книжки НОМЕР_1 від 15 грудня 2016 року та наказу № 90 ос/а від 14.09.2019, призначена на посаду начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ як переможець конкурсу зі збереженням шостого рангу державного службовця.

Луганський апеляційний суд, зареєстрована як юридична особа дата запису 25.06.2018, номер запису:0005103, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Державна судова адміністрація України, зареєстрована як юридична особа 29.08.2002, дата запису 16.05.2006. номер запису:0019834, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Головою Луганського апеляційного суду складений наказ від 24.02.2022 №8-од/с про тимчасове призупинення роботи Луганського апеляційного суду з метою збереження життя та здоров`я працівників Луганського апеляційного суду. Наказано: тимчасово призупинити роботу Луганського апеляційного суду з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України. Проведення бойових дій поблизу міста Сєвєродонецька, та до минування реальної загрози життю та здоров`ю працівників суду.

26.09.2022 за №476ВС Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області на виконання пункту 2 частини 2 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надала погодження на призупинення дії трудових договорів, укладених з посадовими особами Луганського апеляційного суду, а саме з 32 працівниками, до такого переліку, серед інших, включено у тому числі і позивача - ОСОБА_1 (наказ Луганського апеляційного суду від 26.09.2022 № 170к/тр/а).

Керівником апарату суду складений наказ від 26.09.2022 №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 » відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, Указу Президента України від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку воєнного стану в Україні», у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для діяльності Луганського апеляційного суду у повному обсязі, у тому числі здійснення судочинства, що виключає можливість надання та виконання роботи працівниками апарату Луганського апеляційного суду.

Пунктом 1 наказу ОСОБА_1 , начальнику відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ, призупинити дію трудового договору з 26 вересня 2022 року до відновлення можливості надати і виконувати роботу або до припинення чи скасування воєнного стану.

Пунктом 2 наказу відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності нарахувати, але не виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату з передбаченими законодавством податками і зборами, гарантій і компенсаційні виплати та фіксувати розмір єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який підлягав би виплаті із сум заробітної плати та компенсаційних виплат.

Пунктом 3 наказу відділу з питань персоналу забезпечити ведення табелю обліку використання робочого часу, невідпрацьованого у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, час дії трудового договору не враховувати стаж роботи, який дає право для надання щорічних та додаткових відпусток.

Пунктом 4 наказу відділу з питань персоналу повідомити працівників апарату суду про призупинення дії трудового договору шляхом надсилання копії наказу електронною поштою або іншим засобом комунікації.

Копія наказу від 26.09.2022 №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 » Луганським апеляційним судом за підписом начальника відділу з питань персоналу - Олена Зьома було надіслано на електронну адресу начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу з протоколу доведення інформації, документів до відома шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку).

Вважаючи наказ протиправним, а права порушеними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно ч. 1, 2, 4, 7 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (відповідно до ст.1 цього Закону).

Згідно з ст.1 Закону України 15 березня 2022 року № 2136-I Х «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» ( далі Закон № 2136) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно Прикінцевих положень Закону № 2136, визначено початок набрання чинності Законом з дня, наступного за днем його опублікування. Доповнено Главу XIX "Прикінцеві положення" Кодексу законів про працю України пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Передбачено, також, що цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.

Положеннями ст. 13 Закону №2136 встановлено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Колегія суддів зазначає, що на даний час спеціальним Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до приписів частини 1 статті 13 Закону № 2136, право роботодавця на призупинення трудового договору настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив встановлення як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником, що має відбуватись саме у зв`язку із збройною агресією проти України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набув чинності 19 липня 2022 року, було викладено текст статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" в новій редакції.

Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень указаного закону передбачено, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність.

Зміст нової редакції ст. 13 Закону № 2136 передбачає, що призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Згідно нової редакції другого речення абзацу другого ч. 1 ст. 13 Закону №2136, законодавець передбачив, що у разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Суд зазначає, що зміст Закону в цілому, як і положення ст. 13 цього Закону, визначають врегулювання трудових правовідносин за виключних обставин у період дії воєнного стану.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що жодних заборон щодо можливості поновлення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану Закон №2136 не містить, тобто відповідач 1 при можливості може відновити дію трудового договору та повідомити відповідного працівника про необхідність стати до роботи.

Роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

З аналізу вказаних положень Закону вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

При цьому саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

Судом встановлено, що Луганський апеляційний суд (місце роботи позивача) розташований за адресою: місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, 16, Луганської області, неодноразово піддавався ракетним та бомбовим ударам, має пошкодження будівлі, що унеможливило можливість забезпечення працівникам безпечних умов праці.

Судом встановлено, що 24 лютого 2022 року головою Луганського апеляційного суду складений наказ №8-од/с про тимчасове призупинення роботи Луганського апеляційного суду з метою збереження життя та здоров`я працівників Луганського апеляційного суду у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України.

26.09.2022 Сєвєродонецька міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області на виконання пункту 2 частини 2 статті 13 Закону № 2136 надала погодження на призупинення дії трудових договорів ( за переліком наказів про призупинення), укладених з посадовими особами Луганського апеляційного суду, а саме з 32 працівниками.

Згідно довідки Луганського апеляційного суду від 30.01.2023 №3 вбачається, що судді відповідного суду відрядженні до інших апеляційних судів України, починаючи з серпня 2022 року.

Судом встановлено, що головою Верховного Суду розпорядженням від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 визначено нову територіальну підсудність судів з охоплених бойовими діями районів України. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінена підсудність 16 судів Луганської області, включно з апеляційним судом. А усі справи передані до районних, міських судів Дніпропетровської області, а апеляційні - Дніпровському апеляційному суду.

Судом встановлено, що на день видання оскаржуваного наказу №168-к/тр/а від 26.09.2022, всі справи які перебували у провадженні суду були передані за підсудністю до Дніпровського апеляційного суду, а тому робота відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ, начальником якого є позивач унеможливлена, відсутня і можливість виконання роботи дистанційно.

Твердження позивача, що оспорюваний наказ носить індивідуальний характер відносно позивача ОСОБА_1 начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ Луганського апеляційного суду як викривача є хибним та спростовуються наявними матеріалами, зокрема, погодженням 26.09.2022 Сєвєродонецькою міською військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області на призупинення дії трудових договорів з 32 працівниками Луганського апеляційного суду, згідно наданих наказів, у тому числі відносно начальників відділів діловодства та обліку звернень громадян, відділу судових розпорядників, а також працівників апарату суду, тобто не носить вибірковий характер, а застосовується і до інших працівників суду.

Судом встановлено, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками (наявності військової агресії росії проти України), що виключає можливість надання та виконання роботи, що не припиняє трудових відносин між сторонами та така вимушена роботодавцем дія не може бути розцінена по відношенню до позивача, як звільнення чи притягнення до дисциплінарної відповідальності з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу на позивача.

Крім того, спеціальна норма, ст. 13 цього Закону №2136, передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, визначає алгоритм дій і не містить будь яких застережень чи обмежень до її застосування, зокрема, передбачені Законом № 1700, і тому колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на набуття нею статусу викривача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та об`єктивним фактичним реаліям, в яких позивач та відповідач 1 опинився внаслідок збройної російської агресії, не містить ознак дискримінації по відношенню до позивача (зокрема, на які посилається позивач, як такі, що були висунуті відповідачем позивачу, оскільки сам наказ посилання та такі обставини що має індивідуальний характер або як заходи впливу можливого викривача не має), підтвердженням чого є матеріали справи, а отже, підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування в суду відсутні.

Оскільки судом не встановлено неправомірність постановленого наказу №168-к/тр/а від 26.09.2022, а самим наказом визначено, що на період призупинення дії трудових договорів нарахування заробітної плати працівникам призупинено, тому підстави для стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту призупинення дії трудового договору відсутні.

Щодо тверджень позивача про надсилання електронного документу та непогодження із позивачем шляхів комунікації з приводу надсилання інформації, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що наказ Луганського апеляційного суду №168-к/тр/а від 26.09.2022 надійшов на електронну адресу позивача 26.09.2022 у вигляді фотокопії та не мав ознак електронного документу, оскільки був створений, роздрукований та підписаний у паперовому вигляді керівником апарату суду, що не заперечується сторонами по справі.

Позивач у позові зазначила, що наказ відповідача №168-к/тр/а від 26.09.2022 з штампом «копія» був спочатку виготовлений в паперовій формі, а потім сфотографований та надісланий електронною поштою, не може мати значення оригіналу електронного документа. Оскільки, сертифікат відкритого ключа підписувача ОСОБА_8 не містив даних державної установи. Використання фізичною особою кваліфікованого електронного підпису для підписання службових документів діючим законодавством не передбачено. Будь-якої домовленості між позивачем та роботодавцем про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації в період воєнного стану не було.

Згідно зі ст. 7 Закону № 2136 у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

У ч. 3 ст. 29 КЗпП України також були внесені зміни, згідно з якими ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею".

Закон № 2352-IX не містить будь-яких застережень щодо застосування йог змін до спірних правовідносин, оскільки він не змінює обсяг прав і обов`язків жодної із сторін, а фактично придав форму Закону щодо порядку обміну повідомленнями між працівниками і роботодавцями, які мають бути застосовані в умовах воєнного стану.

З 24 лютого 2022 року з часу призупинення роботи Луганського апеляційного суду, до часу видання спірного наказу №168-к/тр/а від 26.09.2022, між сторонами не було висловлено або заявлено клопотань, заяв, чи будь-яких інших претензій з приводу альтернативного способу пересилання отримання чи неотримання документів від роботодавця та працівника в інший зручний для них спосіб, як засобами електронного зв`язку через електронну пошту.

Зазначене свідчи про те, що між сторонами діяли попередні домовленості щодо способу електронної комунікації між працівником і роботодавцем - за замовчуванням.

Відповідач 1 зазначав, що єдиним і основним способом електронної комунікації в Луганському апеляційному суді із працівниками та іншими установами є офіційна електронна адреса суду: . З часів початку функціонування цієї електронної скриньки всі офіційні документи керівництва доводились до відома працівників суду саме цим шляхом комунікації. Ніяких скарг та клопотань щодо неотримання офіційних повідомлень та документів з боку позивача висловлено не було. Крім того, позивач не заперечує, що отримала оскаржуваний наказ саме засобами електронного зв`язку через власну електронну пошту від Луганського апеляційного суду.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для того, щоб електронний документ мав таку ж юридичну силу як і паперовий документ, він має бути складеним з усіма обов`язковими реквізитами та містити електронний підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Оскільки законодавець не регламентує порядок персонального доведення інформації до працівника, доцільним є застосування аналогії закону в тотожних правовідносинах, виходячи з реалій воєнного стану в Україні.

У тотожних за змістом відносинах законодавством України передбачено алгоритм доведення до працівників документів та інформації засобами електронного зв`язку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 затверджено "Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку". Порядок, зокрема визначає процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома працівника шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, зокрема, на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі. Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

Згідно роз`яснень Національного агентства України з питань державної служби від 16 березня 2022 року щодо можливості і правильності оформлення та надсилання кадрових документів (заяв про надання відпусток, переведення, звільнення тощо) в електронному вигляді або різними засобами телекомунікаційного зв`язку роз`яснено, що кадрові документи (зокрема, заяви про надання відпусток, звільнення тощо) можуть бути складені в будь-якій формі, проте мають містити чітке, однозначне і зрозуміле волевиявлення заявника. Письмові заяви також можуть подаватись в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів. У разі коли і електронні кваліфіковані підписи недоступні, такі заяви можуть бути надані в письмовій формі будь-якими засобами телекомунікаційного зв`язку (електронна пошта, WhatsApp, Telegram тощо) без накладання згаданих підписів.

Враховуючи викладене, діюче законодавство України не забороняє роботодавцю та позивачці поряд з традиційним поштовим зв`язком використовувати для персонального повідомлення засоби електронної комунікації.

Суд зазначає, що ст. 9 Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (із змінами) (далі - Закон №889-VIII) врегульовано порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів, а саме: доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними; державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів; інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Судом встановлено, що головним спеціалістом відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_9 26.09.2022 з офіційної електронної пошти Луганського апеляційного суду на адресу електронної пошти позивача начальника відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надіслано копію наказу від 26.09.2022 №168-к/тр/а «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 », що підтверджується копією витягу з протоколу доведення інформації, документів до відома шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку.

Позивач ОСОБА_1 не заперечує той факт, що вона 26 вересня 2022 року отримала вищезазначений наказ який направлений на адресу її електронної пошти та ознайомилась із його змістом.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що Луганським апеляційним судом було дотримано вимоги законодавства щодо порядку доведення до відома позивача як державного службовця з наказом про призупинення дії трудового договору, тому спірний наказ вважається таким, що доведений до відома належним чином.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо не розгляду в повному обсязі в межах своєї компетенції звернення ОСОБА_1 від 30.08.2022, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції» та зобов`язання ДСА України здійснити перевірку у відповідності з цим Законом, судом першої інстанції зазначив таке.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Поряд з цим, приписами ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження»

Тобто в даному випадку відповідач 2 помилково посилався на Закон України «Про звернення громадян», який не підлягає застосуванню.

Посилаючись на приписи ч.1, 2 ст.53-1 Закону України "Про запобігання корупції" суд першої інстанції вважав, що посилання відповідача 2, що матеріали справи, а саме звернення ОСОБА_1 було отримано електронною поштою без позначок «Про корупцію», без використання жодного створеного ДСА України каналу та затвердженою формою, а тому розглядалась в порядку визначеному Закону України «Про звернення громадян», є необґрунтованим та таким, що підлягає відхиленню як безпідставним. Крім того, відповідач 2 при розгляді звернення позивача від 30.08.2022, поданого з додержанням вимог Закону України «Про запобігання корупції», здійснив бездіяльність, направивши на адресу Луганського апеляційного суду лист-відповідь від 23.09.2022 на підставі Закону України «Про звернення громадян», який не підлягав застосуванню, чим порушив охоронювані Законом України «Про запобігання корупції» права та інтереси позивача щодо його гарантій дотримання умов конфіденційності та анонімності.

З зазначеним висновком суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Судом встановлено, що 30.08.2022 ОСОБА_1 начальник відділу забезпечення діяльності судових палат з розгляду кримінальних та цивільних справ Луганського апеляційного суду, керуючись Законом «Про держану службу», Законом «Про судоустрій і статус суддів» та Положенням про ДСА України, звернулась до Голови Державної судової адміністрації України із зверненням, в якому просила: провести в Луганському апеляційному суді аудит ефективності використання бюджетних коштів за весь період суцільним методом за період діяльності керівника апарату ОСОБА_2 , з урахуванням наведених у зверненні фактів і доводів щодо системних порушень вимог чинного законодавства у сфері державної служби, забезпечення належних умов діяльності суду; скасувати наказ керівника апарату Луганського апеляційного суду №3-од від 28.01.2019 «Про координацію секретарів судових засідань», як незаконний; за порушення законодавства застосувати заходи впливу до відповідальних посадових осіб; при встановлені ознаки шахрайства, корупційних діянь або нецільового використання бюджетних коштів, марнотратства, зловживання службовим становищем та інших порушень фінансово-бюджетної дисципліни, які призвели до втрат чи збитків (шкоди) письмово інформувати про це правоохоронні органи з передачею їм відповідних матеріалів; при підтвердженні фактів проявів не доброчесності з боку окремих суддів, які обіймають адміністративні посади Луганського апеляційного суду, в питаннях поводження з бюджетними коштами, інформувати про це Вищу раду правосуддя, усунути причини та умови, які призвели до звернення із зазначених питань в ДСА України.

23.09.2022 за вих. № К-1592-22-1831/22 електронною поштою на ім`я позивача ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надіслана відповідь про розгляд звернення 30.08.2022 за підписом голови ДСА України з якої встановлено, що відповідач 2 листом від 05.09.2022 №К1592-22-1589/22 звернувся до голови Луганського апеляційного суду для надання інформації по суті порушених позивачем у зверненні питань.

За інформацією Луганського апеляційного суду (лист від 08.09.2022 №1-11-2022), зазначені позивачем факти порушень з боку керівника апарату Луганського апеляційного суду не знайшли свого підтвердження.

Одночасно повідомлено, що у разі внесення головою Луганського апеляційного суду відповідного подання до ДСА України, його буде розглянуто у встановленому закону порядку.

Щодо можливості перевірки викладеної позивачем інформації, зокрема проведення ДСА України позапланового аудиту в Луганському апеляційному суді зазначено, що ураховуючи те, що викладені у зверненні питання досліджено за результатами аналізу наданих матеріалів в.о. голови Луганського суду, відсутня необхідність проведення у Луганському апеляційному суді позапланового аудиту з відповідних питань.

Одночасно повідомлено, що заходи внутрішнього аудиту здійснюється ДСА України на підставі зведеного операційного плану діяльності з внутрішнього аудиту, затвердженого наказом ДСА України від 12.01.2022 №9.

Проведення внутрішнього аудиту в Луганському апеляційному суду у 2022 році зведеним операційним планом діяльності з внутрішнього аудиту не передбачено.

Керуючись зі статтями 15 і 19 Закону України «Про звернення громадян» роз`яснено, що в разі незгоди з рішенням, прийняти за результатами розгляду звернення позивача, він має право оскаржити його у встановленому Законом порядку.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Приписами ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» закріплено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження»

Згідно пункту 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" від14 жовтня 2014 року від № 1700-VII (далі Закон № 1700), викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

Відповідно до ч.1 ст.53-1 Закону № 1700 державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, юридичні особи публічного права та юридичні особи, зазначені в частині другій статті 62 цього Закону, зобов`язані забезпечити функціонування внутрішніх каналів повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону.

Згідно з п.2 ч.2 ст.53-1 Закону № 1700 при використанні особами будь-яких інших способів здійснення повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону (направлення повідомлення, у тому числі анонімного, у паперовій або електронній формі чи здійснення повідомлення на особистому прийомі, через спеціальну телефонну лінію тощо) їм гарантуються дотримання умов конфіденційності та анонімності, а також внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів уповноваженими на це особами відповідних суб`єктів не пізніше наступного робочого дня з моменту її отримання.

Згідно приписів частини 3 статті 53-2 Закону № 1700 у разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

Розділом VIII Закон - № 1700-VII визначено вимоги щодо віднесення особи до викривача корупції, гарантії захисту викривачів, забезпечення умов для здійснення повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень чи інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

При цьому законодавство України розрізняє заявників та викривачів. Різниця між ними полягає в тому, що будь-яка людина може повідомити про корупцію, якщо переконана, що її інформація є достовірною. Але не завжди той, хто повідомив про корупцію, є викривачем.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 11 Закон - № 1700 до повноважень Національного агентства належать 15) надання роз`яснень, методичної та консультаційної допомоги з питань застосування актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, застосування інших положень цього Закону та прийнятих на його виконання нормативно-правових актів, захисту викривачів.

Відповідні роз`яснення НАЗК розміщеним за адресом (https://wiki.nazk.gov .ua/category/vykryvachi-koruptsiyi/) наступного змісту.

Відповідно до статті першої Закону - № 1700-VII викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання (стаття 1 Закон № 1700-УІІ).

Права викривача виникають з моменту повідомлення інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень у порядку визначеному Законом № 1700-УІІ.

Отже, даною статтею чітко встановлено відмінності між викривачем і заявником та визначено вимоги та порядок надання інформації пов`язаної з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, які розділяються на такі ознаки:

1.Закон № 1700-VII встановлює вимоги до джерела, з якого викривачу стала відома інформація про корупцію.

Джерелом інформації може бути: трудова і професійна діяльність - тобто, коли про корупційні правопорушення дізнаються під час роботи, господарська діяльність, громадська діяльність, наукова діяльність, проходженням служби чи навчання, участь у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання.

2. Викривач володіє фактичними даними про обставини правопорушення: місце вчинення правопорушення, час його вчинення, особу, яка вчинила корупцію. Ця інформація може бути перевірена і підтверджує можливе вчинення корупції. Також можна надавати документи, які підтверджують вчинення злочину.

3.Викривач повідомляє про корупцію, використовуючи передбачені Законом № 1700-VII способи, а саме: внутрішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем керівнику або уповноваженому підрозділу (особі) органу, юридичної особи, у яких викривач працює, проходить службу чи навчання або на замовлення яких виконує роботу, а так само до органу вищого рівня, уповноважена особа якого здійснює контроль за дотриманням антикорупційного законодавства на підвідомчих підприємствах, в установах та організаціях; зовнішні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону - шляхи повідомлення інформації викривачем через фізичних чи юридичних осіб, у тому числі через засоби масової інформації, журналістів, громадські об`єднання, професійні спілки тощо; регулярні канали повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень - способи захищеного (у тому числі анонімного) повідомлення інформації викривачем органам прокуратури. Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань. Національному агентству з питань запобігання корупції.

Таким чином, якщо особа, що повідомила про корупційне порушення, дотрималася трьох умов, вона вважається викривачем. Якщо ж хоча б один з пунктів не врахований під час повідомлення про корупцію - особа є заявником.

Повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Як вбачається із звернення позивача, вона повідомила про ймовірні на її думку, порушення керівника апарату Луганського апеляційного суду в частині призначення премій та надбавок працівникам відповідного суду в якому жодним чином не зазначалося про корупційну складову та надання їй статусу викривача. В своєму зверненні позивач просила, зокрема, «про встановлені ознаки шахрайства, корупційних діянь або нецільового використання бюджетних коштів і т. д. поінформувати про це правоохоронні органи». Зазначене свідчить про відсутність ознака викривача, а саме, наявність переконання, що інформація про вчинення корупційного діяння є достовірною.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що вищезазначене звернення позивача до ДСА України від 30.08.2022 за своєю сутністю та змістом не є повідомленням про можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, поданим позивачем у відповідності до вимог Закону №1700-VII. За наслідками розгляду звернення відповідачем 2 надано відповідь за вих. № К-1592-22-1831/22 від 23.09.2022, то суд погоджується з твердженням відповідача 2 про те, що ДСА України правомірно розглянув звернення позивача відповідно до Закону «Про звернення громадян».

У численних постановах, зокрема, від 2 серпня 2019 року у справі №0240/3532/18-а, 30 квітня 2020 року у справі №826/10631/17, 14 травня 2020 року у справі №805/1479/16-а Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем - ДСА України, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З уваги на наведені мотиви, оскаржене судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог до ДСА України.

Колегія суддів вважає помилковим посилання представника позивача на правові позиції Верховного Суду викладені у справах від 15.08.2019 справа №815/2074/18, від 26.09.2022 у справі №361/8080/18, від 11.06.2020 у справі №816/1874/17, від 09.11.2022 у справі №761/33182/20, оскільки фактичними обставинами у вищезазначених постановах не є тотожними фактичним обставинам встановленим у цій справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити частково.

Рішення Луганського адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №360/2160/22 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не розгляду в повному обсязі в межах своєї компетенції звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції». Зобов`язання Державну судову адміністрацію України повторно розглянути та надати обґрунтовані письмові відповіді по суті звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції», з урахуванням висновків суду.

В цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не розгляду в повному обсязі в межах своєї компетенції звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції». Зобов`язання Державну судову адміністрацію України повторно розглянути та надати обґрунтовані письмові відповіді по суті звернення ОСОБА_1 від 30 серпня 2022 року, поданого в порядку Закону України «Про запобігання корупції».

Абзац перший резолютивної частини рішення виключити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Повне судове рішення - 13 липня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко