Справа № 460/12050/23
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2023 року м. Рівне №460/12050/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька за участю секретаря судового засідання Кривчук І.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Прилепа В.В.,

відповідача: представник Мельник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання бездіяльності протиправною та скасування арештів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі-відповідач, Відділ ДВС, ВДВС ), у якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині відмови в задоволенні заяви про вчинення невідкладних дій зняття арештів від 27.04.2023 та скасування арештів після закінчення виконавчих проваджень;

2) скасувати арешти майна боржника - ОСОБА_1 , які накладені на підставі постанов державних виконавців відділу державної виконавчої служби у місті Рівному б/н від 01.02.2001 року, б/н від 01.02.2001 року, АА №283925 від 21.04.2006 року, а саме:

- номер запису обтяження 41553474 від 17.09.2008 року, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929255 від 17.09.2008 року;

- архівний запис арешту, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929285, архівна дата 06.02.2001 року;

- номер запису про обтяження 41553468 від 28.04.2006 року, підстава обтяження: постанова АА №283925 від 21.04.2006 року, видавник Державна виконавча служба в м.Рівне (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 3161257 від 28.04.2006 року.

3) зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з майна боржника ОСОБА_1 , які накладені на підставі постанов державних виконавців відділу державної виконавчої служби в м.Рівному б/н від 01.02.2001 року, б/н від 01.02.2001 року, АА №283925 від 21.04.2006 року, шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про припинення обтяження:

- номер запису обтяження 41553474 від 17.09.2008 року, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929255 від 17.09.2008 року;

- архівний запис арешту, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929285, архівна дата 06.02.2001 року;

- номер запису про обтяження 41553468 від 28.04.2006 року, підстава обтяження: постанова АА №283925 від 21.04.2006 року, видавник Державна виконавча служба в м.Рівне (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 3161257 від 28.04.2006 року.

Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

З відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження позивач дізнався, що на вказану квартиру накладено арешт. На звернення до відповідача з заявою про зняття арештів отримав відмову, в якій зокрема повідомлено про знищення всіх завершених виконавчих проваджень за 2001 та 2006 рік. Вважає таку відмову неправомірною, а тому звернувся до суду з даним позовом. Наголосив, що відмова виконавчої служби в знятті арешту з майна позивача суперечить законодавству та порушує конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

20.06.2023 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що станом на даний час на виконанні у відділі відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження про стягнення з коштів з ОСОБА_1 . Стверджує, що відповідач на даний час не може встановити наявність підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 . Жодної бездіяльності органом державної виконавчої служби не допущено, оскільки виконавець не може приймати рішення щодо зняття арешту з майна боржника лише на підставі відповідної заяви боржника, арешт з майна, який накладено на підставі ухвали про забезпечення позову знімається лише на підставі ухвали про скасування заходів забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Вказав, що підстав для зняття арешту державним виконавцем немає. Зауважив, що матеріали завершених виконавчих проваджень знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 23.05.2023 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 14.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст. 287 КАС України, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.06.2023.

Ухвалою суду від 20.06.2023 витребувано від нотаріальних контор документи, на підставі яких було накладено арешт на майно позивача, відкладено розгляд справи до 04.07.2023.

Протокольною ухвалою суду від 04.07.2023 розгляд справи відкладено до 13.07.2023 для отримання витребуваних доказів.

11.07.2023 від Рівненського обласного державного нотаріального архіву надійшли копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.02.2021, копія ухвали Рівненського міського суду від 13.04.2006 про вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ; копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.04.2006, яка видана при примусовому виконанні ухвали Рівненського міського суду від 13.04.2006.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.

На виконанні у Міському відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області перебував виконавчий лист, виданий Рівненським міським судом 31.01.2001 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ ВАСО «Надія» 7515 грн. В ході вказаного виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову від 01.02.2001 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме накладено арешт на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 .

Також ухвалою Рівненського міського суду від 13.04.2006 року задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 . Вказану ухвалу направлено на виконання до Державної виконавчої служби у м.Рівне, де державним виконавцем прийнято постанову АА № 283925від 21.04.2006 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вказані обтяження зареєстровані.

Позивач 27.04.2023 звернувся до відповідача з заявою про вчинення дій та скасування (зняття) арештів, що накладені за закінченими та знищеними виконавчими провадженнями. На вказане звернення отримав відповідь від 08.05.2023 № 117727, де відповідач повідомив, що згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні відомості , які можуть ідентифікувати, згідно якого виконавчого провадження у 2001 та 2006 роках накладався арешт на майно ОСОБА_1 , так як записи про наявність виконавчих проваджень, за якими боржником є ОСОБА_1 у АСВП відсутні. Всі звершені виконавчі провадження за 2001 та 2006 рік знищені за минуванням строку їх зберігання.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не знятті арешту з майна позивача у виконавчих провадженнях за відсутності інформації як про заборгованість за виконавчими документами так і самих виконавчих проваджень, в межах яких відбувається примусове стягнення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV)

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону № 606-XIV передбачала, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Стаття 24 Закону № 606-XIV передбачала, що за заявою стягувача з метою забезпечення виконання рішення по майнових стягненнях державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження описує майно боржника і накладає на нього арешт, про що зазначається в цій постанові.

Стаття 38 Закону № 606-XIV (в редакції станом на 2006 рік) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 25 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Cистемний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 606-XIV підлягає примусовому виконанню.

В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

02.06.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно із статтею 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на його майно арешту. Водночас, в листі від 08.05.2023 відповідач повідомив, що всі завершені виконавчі провадження за 2001 та 2006 рік знищені за закінченням терміну зберігання. Більше того, відповідач зазначає, що в автоматизованій системі виконавчого провадження (яку почали наповнювати в 2006 році) відсутні записи про наявність виконавчих проваджень, за якими боржником є ОСОБА_1 .

Таким чином, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобов`язань позивача та які б підтверджували обґрунтованість існування арешту.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Конституційний Суд України в абзаці 2 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

Відтак, виходячи з принципу юридичної визначеності, як складової частини поняття верховенства права, права позивача не повинні обмежуватись шляхом наявності арештів, які не тягнуть за собою забезпечення примусового виконання будь-яких виконавчих проваджень.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 по справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , такий за відсутності виконавчого провадження підлягає зняттю.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавчі провадження, в межах яких на майно позивача накладено арешт, на виконанні у відповідача не перебувають, вони знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Також суд враховує і визначені законодавством граничні строки пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Водночас, відмовляючи у скасуванні арешту відповідач керувався тим, що оскаржуваний арешт може бути знятий виключно на підставах, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» або рішення суду, а тому, на думку суду, діяв в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.

Таким чином, з огляду на відсутність у державного виконавця можливості винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна позивача, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_5 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у скасуванні раніше накладеного арешту на майно позивача задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом зобов`язання Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору і доказів на підтвердження чи спростування цих обставин.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 17.05.2023.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 536,80 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_5 :

- номер запису про обтяження 41553474 від 17.09.2008 року, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929255 від 17.09.2008 року);

- архівний запис арешту, підстава обтяження: постанова б/н від 01.02.2001 року, видавник: Міський відділ державної виконавчої служби (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 7929285, архівна дата 06.02.2001 року);

- номер запису про обтяження 41553468 від 28.04.2006 року, підстава обтяження: постанова АА №283925 від 21.04.2006 року, видавник Державна виконавча служба в м.Рівне (відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: реєстраційний номер обтяження: 3161257 від 28.04.2006 року).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 липня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, 22 А,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Суддя С.М. Дуляницька