Справа № 200/1733/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року Справа№200/1733/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.01.2023 року № 56 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року на підставі довідки № 308 від 09.02.2015 року, а також призначити пенсію за віком з 04.01.2023 року.

05.05.2023 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.01.2023 року № 56 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року на підставі довідки № 308 від 09.02.2015 року, а також призначити пенсію за віком з 04.01.2023 року.

Також в уточненій позовній заяві позивач просив суд залучити до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії (з урахуванням уточненої позовної заяви) було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1733/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Одночасно даною ухвалою суду на підставі заявленого позивачем клопотання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.01.2023 року за наслідками розгляду заяви від 11.01.2023 року відповідачем прийнято рішення № 56, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Як вказується позивачем у позовній заяві, при розгляді заяви від 11.01.2023 року про призначення пенсії та прийнятті відповідного рішення від 18.01.2023 року № 56 до страхового стажу позивача не було зараховано період його роботи у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року на підставі довідки № 308 від 09.02.2015 року.

З метою роз`яснення причин незарахування до страхового стажу вищевказаного періоду роботи позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з відповідною заявою, у відповідь на яку останнє листом від 06.02.2023 року № 1672-1798/М-02/8-0500/23 повідомило, що розрахунок страхового стажу позивача було здійснено без урахування стажу, який був набутий на території Російської Федерації з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року, через те, що Російська Федерація з 01.01.2023 року припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка була підписана Урядом України 13.03.1992 року.

Із зазначеним вище рішенням позивач не погоджується і вважає, що він має право на призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до його страхового стажу вказаного періоду роботи.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач у відзиві зазначає, що з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, отже, пенсії тим громадянам, які проживали чи працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду документів, доданих до позивачем заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року відповідно до довідки № 308 від 09.02.2015 року, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР лише по 31.12.1991 року.

Таким чином, як вказує відповідач, підтверджений належними документами страховий стаж позивача складає 19 років 8 місяців 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, а тому позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області також надано до суду "Відзив на адміністративний позов", у якому викладені заперечення проти позову, що є аналогічними за змістом наведеним у відзиві на позов, наданому до суду відповідачем.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича , буд 7, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.01.2023 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії за віком у порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

18.01.2023 року за результатами розгляду поданої позивачем заяви відповідачем було прийнято рішення № 56, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Як видно з даного рішення, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії стала відсутність у нього на дату звернення із заявою необхідного страхового стажу, визначеного положеннями статті 26 Закону № 1058-IV.

При цьому до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року відповідно до довідки № 308 від 09.02.2015 року, оскільки, як вказується у рішенні: "...пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"...".

Позивач зазначає, що звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 24.01.2023 року для роз`яснення причин відмови у призначенні пенсії.

Відповідного письмового звернення, на яке позивач посилається у своїй позовній заяві, до матеріалів справи не надано.

Листом від 06.02.2023 року № 1672-1798/М-02/8-0500/23, на звернення позивача від 24.01.2023 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що розрахунок його страхового стажу було здійснено на умовах, які передбачені Законом № 1058-IV, без урахування стажу, набутого на території Російської Федерації з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року, через те, що Російська Федерація з 01.01.2023 року припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058-IV установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів і в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-ХІІ), який діяв до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання відповідної заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

При цьому органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

У зв`язку з відсутністю трудової книжки позивачем, серед інших документів, до заяви від 11.01.2023 року про призначення пенсії за віком було надано довідку від 09.02.2015 року № 308, яка була видана архівним відділом Адміністрації Нижньовартовського району Ханти-Мансійського автономного округу-Югра Російської Федерації.

Як видно із зазначеної довідки, позивач у період з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року працював у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" (НМУ "СЕМ" за професією (посадою) "слюсар-монтажник 5 розряду".

Суд зауважує, що відповідачем ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позов не наведено будь-яких зауважень щодо форми чи змісту довідки від 09.02.2015 року № 308.

Згідно з частиною 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах, інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 року Україною було підписано Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, згідно з положеннями статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та була обов`язкова для застосування у спірний період державними органами вказаних держав.

Суд звертає увагу на те, що дана Угода була чинною у спірний період роботи позивача та на момент видачі довідки від 09.02.2015 року № 308.

Згідно зі статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до положень абзаців 2 та 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положеннями статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Дана Угода так само була чинною у спірний період роботи позивача і на момент видачі довідки від 09.02.2015 року № 308.

Таким чином, вказані положення міжнародних договорів передбачають, що стаж, який набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відмовляючи позивачу в зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу та призначенні пенсії за віком, відповідач послався виключно на припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Суд зауважує, що у самому рішенні 18.01.2023 року № 56 відповідачем не зазначено конкретних мотивів, з яких до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року згідно з довідкою від 09.02.2015 року № 308.

Наведене у рішенні в якості пояснення цих мотивів формулювання "... оскільки пенсія громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"..." не вказує на конкретні норми, підстави прийняття, тощо, та не є належним мотивуванням (обґрунтуванням) суб`єктом владних повноважень мотивів прийняття ним спірного рішення.

Фактично роз`яснення мотивів незарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача було надане лише у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.02.2023 року № 1672-1798/М-02/8-0500/23 на запит позивача.

Суд не може погодитись із зазначеними мотивами відмови з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Частиною 2 статті 13 вказаної Угоди установлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення державами участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, який набуто ним до виходу держав-учасниць з Угоди.

29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москві.

Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Як вже було вказано, згідно з частиною 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що кожен її учасник може з неї вийти, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди відносно цього учасника припиняється зі спливом шестимісячного строку з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10.01.2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії (11.01.2023 року) Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення зберігала чинність для України та мала бути застосована відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії та прийнятті рішення.

Згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Як зазначалося вище, дана Угода була чинною як у спірний період роботи позивача, так і на момент видачі довідки від 09.02.2015 року № 308, форма та зміст якої не викликали у відповідача жодних зауважень під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком та прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, судом було установлено, що у минулому органом Пенсійного фонду спірний період стажу, без жодних зауважень, враховувався під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 20.01.2020 року (у вказаному рішенні зазначено: "Згідно наданих документів страховий стаж гр. ОСОБА_1 складає 23 роки 7 місяців 29 днів").

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що період роботи позивача з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року згідно з довідкою від 09.02.2015 року № 308 безпідставно не було зараховано до страхового стажу позивача, у зв`язку з чим рішення відповідача від 18.01.2023 року № 56, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту суд вважає за необхідне зазначити таке.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року на підставі довідки № 308 від 09.02.2015 року, а також призначити пенсію за віком з 04.01.2023 року.

Вирішуючи питання стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком, приймаючи до уваги дискреційність повноважень пенсійних органів у питаннях щодо призначення та перерахунку пенсій, суд у даному випадку виходить із наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Закону № 1058-IV.

Відповідно до вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону № 1058-IV установлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Як видно з оскаржуваного рішення та розрахунку стажу позивача (форма РС-право), на дату звернення за призначенням пенсії його страховий стаж становив 19 років 8 місяців 3 дні (без урахування періоду з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року), вік позивача - 63 роки.

У разі зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року, його страховий стаж становитиме понад 20 років, що є достатнім для призначення пенсії позивачу згідно з умовами частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV.

Відтак, досягнувши 63-річного віку на дату звернення за призначенням пенсії та маючи у наявності більше ніж 20 років страхового стажу, позивач має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії за віком відповідно до положень частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV, позивачем були дотримані усі необхідні вимоги.

Суд зауважує, що позивач звернувся за призначенням пенсії 11.01.2023 року, при цьому 63-річного віку позивач досяг 03.01.2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. При цьому пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, в тому разі, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії через 8 днів після досягнення 63-річного віку (пенсійний вік згідно з положеннями частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV), він має право на призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 04.01.2023 року.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн. (квитанція № від 04.05.2023 року).

Судовий збір сплачено позивачем із застосуванням коефіцієнта для зниження розміру ставки судового збору за подання цього позову згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Судом були задоволені пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у сумі 858,88 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.01.2023 року № 56 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича , буд 7) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) період його роботи у Ніжневартовському монтажному управлінні треста "Сібенергомонтаж" з 16.09.1994 року по 31.08.1998 року на підставі довідки № 308 від 09.02.2015 року, а також призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.01.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича , буд 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Повне судове рішення складене 10 липня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч