Справа № 160/10756/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
19.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині відмови у перерахунку призначеної мені пенсії - протиправним та зобов`язати відповідача - головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до мого пільгового стажу роботи за Списком № 2 період моєї роботи на підприємстві «Вільногірський ГМК» за професією монтажника з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ремонтно-будівельного управління з 19 травня 1997 р. - по 31 серпня 1998 р., з 01 вересня 1998 р. - по 31 грудня 2000 р., з 01 січня 2001 р. по 15 січня 2003 р., з 16 січня 2003 р. - по 30 листопада 2004 р. та з 01 грудня 2004 р. - по 07 листопада 2006 року включно, та зарахувати до мого пільгового стажу роботи за Списком № 1 період моєї роботи за професією слюсаря з ремонту апаратного устаткування у виробництві хімічного аміаку цеху синтезу аміаку № 1-А на АТ «Дніпроазот» з 29 липня 1983 р. - по 31 серпня 1984 р. та з 01 вересня 1984 р. - по 15 листопада 1984 р. включно, перерахувати призначену мені пенсію з урахуванням стажу моєї роботи за Списком № 1 та за Списком № 2, у зв`язку з моєю роботою в особливо шкідливих умовах праці, відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 21 грудня 2022 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 19.05.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 22.05.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 22.05.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- пенсійної справи позивача;
- заяви позивача про призначення/перерахунок пенсії від 21.12.2022 року;
- відомості щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача згідно наданих пільгових довідок №018-1-364 від 14.09.2022 року та №400 в 12.12.2022 року;
- пільгові довідки №018-1-364 від 14.09.2022 року та №400 в 12.12.2022 року;
- листи/відмови (рішення)Пенсійного органу на звернення позивача щодо здійснення такої виплати та інші докази щодо суті спору.
19.06.2023 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені витребувані докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 17.07.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії та відповідачем було відмовлено у такому перерахунку, у зв`язку з відсутністю, на їх думку, пільгового стажу.
Позивач вважає рішення про відмову в перерахунку пенсії з підстав незарахування до пільгового стажу роботи за списком №1, №2 спірних періодів роботи позивача, зокрема з 19 травня 1997 р. - по 31 серпня 1998 р., з 01 вересня 1998 р. - по 31 грудня 2000 р., з 01 січня 2001 р. по 15 січня 2003 р., з 16 січня 2003 р. - по 30 листопада 2004 р. та з 01 грудня 2004 р. - по 07 листопада 2006 року включно (Список №2) та з 29 липня 1983 р. - по 31 серпня 1984 р. та з 01 вересня 1984 р. - по 15 листопада 1984 р. включно (Список №1) протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що 21.12.2022 року до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області (ВОГ № 10) звернувся ОСОБА_1 із заявою 1827, щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідач вказує, що для перерахунку пенсії було надано пільгові довідки про роботу № 018-1-364 від 14.09.2022 АТ «Дніпроазот»(29.07.1983-15.11.1984 - 1 рік 3 місяці 17 днів - сп. №1) та № 400 від 12.12.2022 року ПАТ "Юкрейніан Кемікал Проодактс", для визначення права на пенсію на пільгових умовах, передбачених списками № 1 і 2.
Вказують, що пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Однак, надані довідки не відповідають Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, витяги з атестації робочих місць відсутні.
Враховуючи вищевикладене, позивачу було обґрунтовано відмовлено в перерахунку пенсії.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності.
Згідно матеріалів справи, позивач з 19 травня 1997 р. - по 31 серпня 1998 р., з 01 вересня 1998 р. - по 31 грудня 2000 р., з 01 січня 2001 р. по 15 січня 2003 р., з 16 січня 2003 р. - по 30 листопада 2004 р. та з 01 грудня 2004 р. - по 07 листопада 2006 року включно, працював за професією монтажника з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ремонтно-будівельного управління на підприємстві «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат».
Вказані обставини також підтверджуються довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 грудня 2022 р. за № 400, видану позивачу ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», що є правонаступником прав та обов`язків ПрАТ «Кримський ТИТАН» до складу якого входив «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» на правах філії.
Також, позивач з 29 липня 1983 р. - по 31 серпня 1984 р. та з 01 вересня 1984 р. - по 15 листопада 1984 р. включно, працював за професією слюсаря з ремонту апаратного устаткування у виробництві хімічного аміаку цеху синтезу аміаку № 1-А на Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «Азот», правонаступником якого у цей час є акціонерне товариство «Дніпроазот».
Зазначена вище професія, підпадала під дію у встановленому законом порядку Списком № 1 (один) розділу VIII, підрозділу І, пункти 6); 9), код КП 7233 згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за № 1173.
Вказані обставини підтверджуються довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.09.2022 р. за № 018-1-364 видану позивачу АТ «Дніпроазот».
21 грудня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах.
До зазначеної вище заяви для перерахунку пенсії, позивачем було подано відповідні документи, що підтверджують його право на пенсію за Списками № 1 та № 2, зокрема зазначені вище довідки.
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було здійснено перерахунок призначеної пенсії, що й змушує його звертатись до суду з цим позовом з метою захисту своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається:
1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №1 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За змістом приписів пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз вищенаведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
З копії трудової книжки позивача наданої до суду видно, що ОСОБА_1 у період з 19 травня 1997 р. - по 31 серпня 1998 р., з 01 вересня 1998 р. - по 31 грудня 2000 р., з 01 січня 2001 р. по 15 січня 2003 р., з 16 січня 2003 р. - по 30 листопада 2004 р. та з 01 грудня 2004 р. - по 07 листопада 2006 року включно, працював за професією монтажника з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ремонтно-будівельного управління на підприємстві «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат».
Вказані обставини також підтверджуються довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 грудня 2022 р. за № 400, видану позивачу ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», що є правонаступником прав та обов`язків ПрАТ «Кримський ТИТАН» до складу якого входив «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» на правах філії.
Також, позивач з 29 липня 1983 р. - по 31 серпня 1984 р. та з 01 вересня 1984 р. - по 15 листопада 1984 р. включно, працював за професією слюсаря з ремонту апаратного устаткування у виробництві хімічного аміаку цеху синтезу аміаку № 1-А на Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «Азот», правонаступником якого у цей час є акціонерне товариство «Дніпроазот».
Зазначена вище професія, підпадала під дію у встановленому законом порядку Списком № 1 (один) розділу VIII, підрозділу І, пункти 6); 9), код КП 7233 згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року за № 1173.
Вказані обставини підтверджуються довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.09.2022 р. за № 018-1-364 видану позивачу АТ «Дніпроазот».
Що стосується тверджень відповідача відносно того, що у період роботи позивача відсутні дані про атестацію робочих місць, то з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно зі статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.
Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №1, №2 спірного періоду роботи позивача.
Окрім того, слід вказати, що дослідивши долучені до матеріалів справи докази, судом встановлено, що надані позивачем до Пенсійного органу довідки, видані ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс» 12.12.2022 року та АТ «Дніпроазот» від 14.09.2022 року, мають усі необхідні реквізити та відповідають положенням чинного законодавства.
Недійсними або нечинними зазначені вище довідки у встановленому законом порядку ніким, в тому числі і відповідачем, не визнавалась.
Записами в трудовій книжці, довідками з місця роботи позивача, зазначеними вище, є встановленими та доведеними обставинними про те, що позивач дійсно у спірний період часу виконував роботи із шкідливими умовами праці, а професії, за якими він працював, за умовами роботи підпадали під дію Списку № 1 та Списку № 2.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року по справі № 1-33/2004.
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 27.11.2008р. № 26-рп/2008 ) розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.
Право на пенсійне забезпечення, передбачене статтями 1, 3, ч.2 ст.6, статтею 8, ч.2 ст.19, статтями 22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства в Україні.
За таких обставин, враховуючи наведені вище положення, слід дійти до висновку, що відповідачем передчасно не було враховано вищевказані документи, що були надані позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у нього пільгового стажу за спірні періоди його роботи.
Враховуючи вищенаведене, та з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення.
За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 805,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком № 2 період його роботи на підприємстві «Вільногірський ГМК» за професією монтажника з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ремонтно-будівельного управління з 19 травня 1997 р. - по 31 серпня 1998 р., з 01 вересня 1998 р. - по 31 грудня 2000 р., з 01 січня 2001 р. по 15 січня 2003 р., з 16 січня 2003 р. - по 30 листопада 2004 р. та з 01 грудня 2004 р. - по 07 листопада 2006 року включно.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 період роботи ОСОБА_1 за професією слюсаря з ремонту апаратного устаткування у виробництві хімічного аміаку цеху синтезу аміаку № 1-А на АТ «Дніпроазот» з 29 липня 1983 р. - по 31 серпня 1984 р. та з 01 вересня 1984 р. - по 15 листопада 1984 р. включно.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.12.2022 року за №1827 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахування правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 805,20 гривень.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 17.07.2023 року.

Суддя В.В. Ільков