Справа № 500/2794/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2794/23

17 липня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (надалі, відповідач-2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 03.03.2023, зарахувавши до її спеціального стажу періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990.

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за вислугу років та вважає її протиправною з огляду на ухвалення 04.06.2019 Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019, яким з 05.09.2019 відновлено дію положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХП в первісній редакції яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем неправомірно не зараховано до її вислуги років (спеціальний стаж) період роботи на посаді фельдшера згідно записів трудової книжки, а також час навчання у медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990 (2 роки 6 місяців 1 день). Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за умови наявності станом на 01.04.2015 спеціального стажу не менше 25 років, станом на 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Вказав, що загальний страховий стаж складає 26 років 00 місяців 11 днів, стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років невизначений. Зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 05.03.1990 року по 31.12.1998 року, згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що посвідчила запис про звільнення з роботи (23.03.2022р) та відсутній відтиск печатки підприємства, зараховано з 01.01.1999 року, згідно даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу; до стажу роботи за вислугу років не зараховано: період роботи з 05.03.1990 року по 10.10.2017 року, згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що посвідчила запис про звільнення з роботи (23.03.2022р) та відсутній відтиск печатки підприємства. З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення при відмові у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України №1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку відсутністю пільгового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Від Головного управління ПФУ Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю, з аналогічних підстав, що і представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити повністю.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 06.04.2022 №6105-.

03.03.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №48 від 10.03.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Зокрема, в даному рішенні зазначено, що відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, незалежно від віку, та за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993р., станом: на 11 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців; страховий стаж особи становить - 26 років 00 місяців 11 днів; спеціальний стаж заявниці по вислузі років не визначений. Відповідач-2 дійшов висновку, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.03.1990 року по 31.12.1998 року, згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що посвідчила запис про звільнення з роботи (23.03.2022р.) та відсутній відтиск печатки підприємства; зараховано з 01.01.1999 року, згідно даних в індивідуальних Відомостях про застраховану особу; до спеціального стажу не зараховано період роботи з 05.03.1990 року по 10.10.2017 року, згідно запису в трудовій книжці НОМЕР_2 , оскільки відсутній підпис відповідальної особи, що посвідчила запис про звільнення з роботи (23.03.2022р.) та відсутній відтиск печатки підприємства.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.03.2023 №1900-0215-5/10959 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно поданої заяви від 03.03.2023 за №485.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Конституційним Судом України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 р. № 4-рп/2007 зазначено про неодноразовий розгляд проблеми, пов`язаної з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційним Судом України зазначено, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом - Закон № 1788-XII), з урахуванням змін внесених згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Згідно пункту 2 вказаного Рішення положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Змінами, внесеними Законом № 213 до положень Закону № 1788, серед іншого, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788.

Законом №911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, у тому числі, 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, зокрема, працівники охорони здоров`я, в яких спеціальний стаж роботи станом на 01.04.2015 - не менше 25 років, та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років - мають право на призначення пенсії за вислугу років при зверненні в будь-який час незалежно від віку.

Зі змісту пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 (далі за тестом - Перелік № 909), розділом 2 «Охорона здоров`я» якого передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

У примітці №2 до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. №2801-ХІІ (далі за текстом - Закон № 2801-ХІІ), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Суд звертає увагу на те, що Закон № 2801-ХІІ не містить поняття «лікарняний заклад» або «заклад швидкої та невідкладної медичної допомоги», а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні вказаного нормативно-правового акту, є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку № 909.

Отже, Закон № 2801-ХІІ не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік № 909 не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим Переліком.

У спірному випадку відповідачами не заперечується факт роботи позивача у закладах, визначених Переліком №909.

Також, суд вважає, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, законодавцем установлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

У даній справі періоди роботи позивача з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів підтверджуються записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 .

Зміна прізвища позивачки вбачається з актових записів про шлюб/розірвання шлюбу та судового рішення, зокрема з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 (свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 від 24.11.1990 р.), з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 (свідоцтво про одруження серія НОМЕР_5 від 18.07.2003 р.) з ОСОБА_4 на Польщикова ( свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_6 від 17.02.2015).

При цьому, у спірному випадку, доводи відповідача-2 при відмові у призначенні пенсії зводяться до формальних підстав, таких як, відсутність підпису відповідальної особи, що посвідчила запис про звільнення з роботи, відсутність відтиску печатки підприємства. При цьому, на думку суду, відповідачем-2 не ставиться під сумнів зміст записів, що підтверджують роботу позивача

Також, відповідач-2 дійшов висновку про те, що страховий стаж особи становить - 26 років 0 місяців 11 днів, проте спеціальний стаж заявниці ОСОБА_1 по вислузі років не визначений.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Отже, оскільки спірні періоди з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 роботи позивача підтверджуються належними записами у трудовій книжці, та відповідачами у справі не заперечується факт роботи позивача у закладах, визначених Переліком №909, суд вважає, що періоди з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 підлягають до зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, передбаченої п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII.

Щодо зарахування періоду навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990, на думку суду, такий період підлягає до зарахування, так як підставами зарахування часу навчання до трудового стажу є трьохмісячний термін працевлаштування за набутою професією з дня закінчення навчання, що кореспондує до норми ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" та у спірному випадку, на думку суду, підтверджується належними доказами, а саме копією диплому серії НОМЕР_7 .

Після цього, позивач була працевлаштована з 05.03.1990 (у тримісячний строк з дня закінчення навчання), що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 .

Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, з метою захисту порушеного права позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до її спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990, а також повторно розглянути заяву позивача від 03.03.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення.

При цьому, на переконання суду, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії №48 від 10.03.2023 не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №48 від 10.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, періоди роботи з 05.03.1990 по 23.03.2022, з 01.04.2022 по 28.02.2023 на посаді фельдшера медицини з невідкладних станів, період навчання у Костянтинівському медичному училищі з 01.09.1987 по 01.03.1990,

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, прийнявши відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано17 липня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження:вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область,21101 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.