Справа № 520/10893/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 р. Справа № 520/10893/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2023, повний текст складено 24.03.2023, по справі № 520/10893/22

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил щодо затримки в проведенні своєчасного розрахунку та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в період з 12.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 11.09.2020 року по 30.11.2022 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо затримки в проведенні своєчасного розрахунку та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в період з 12.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 11.09.2020 року по 30.11.2022 року у сумі 2588,42 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції законодавчих змін, зокрема, внесених до ст. 117 КЗпП України; у разі задоволення позову відбудеться подвійне стягнення з відповідача коштів за один і той же період часу, з урахуванням судового рішення по справі № 520/10457/22.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 № 577-к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів держави, протидії корупції у військовій сфері військової прокуратури об`єднаних сил з 10 вересня 2020 року, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2021 по справі №520/9505/21, яке набрало законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу надбавку за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням вимог Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення 01.12.2022 року відповідачем виплачено позивачу надбавку за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у сумі 2 575,48 грн.

Позивач, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2 588,42 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116та117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 по справі 240/11214/19, від 24.12.2020 по справі 340/401/20, від 05.08.2020 по справі 826/20350/16, від 15.07.2020 по справі 824/144/16-а, від 31.10.2019по справі 2340/4192/18, від 26.06.2019 по справі 826/15235/16.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З 19.07.2022 положення ч. 1 ст. 117 КЗпП України викладені в новій редакції: « У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати надбавки за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у належному розмірі, поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання надбавки за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у належному розмірі, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.04.2021 по справі 120/3857/19-а.

Щодо суми стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 по справі 480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 по справі 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року 100 (далі - Порядок 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні (10.09.2020) ОСОБА_1 відповідачем не виплачено надбавку за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у належному розмірі, а саме недоплачено 2 575,48 грн.

Вказана сума фактично виплачена 01.12.2022.

Отже, вказані виплати сплачені позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Із матеріалів справи встановлено, що згідно довідки №14-259 вих-20 від 21.09.2020, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил грошове забезпечення, позивача за 2 останні місяці перед звільненням склало 63748,34 грн, а відтак середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів (62 дня) становить 1028 грн.

Оскільки позивач звільнився 11.09.2020, а остаточний розрахунок фактично проведено з ним 01.12.2022, кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 30.11.2022 включно (день, що передує даті остаточного розрахунку) становить 811 днів.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 11.09.2020 по 30.11.2022 згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України складає 833708 грн. (811 дні х 1028 грн.).

Разом з тим, при визначенні розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача (2588,42 грн) судом першої інстанції було враховано розмір недоплаченої суми, період затримки, принцип справедливості та співмірності, а також обставину, що значною мірою тривалість строку затримки розрахунку при звільненні залежала від власної волі позивача з приводу визначення дати звернення до суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 2588,42 грн.

Щодо доводів апелянта про не врахування судом першої інстанції законодавчих змін, зокрема, внесених до ст. 117 КЗпП України, колегія суддів вважає їх необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 року по 30.11.2022 року.

Тобто, на період з 11.09.2020 року по 18.09.2022 в даному випадку не розповсюджується дія ч. 1 ст. 117 КЗпП України в новій редакції, оскільки згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В свою чергу, період з 19.07.2022 по 30.11.2022 підпадає під дію положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції від 19.07.2022) та не виходить за межі обмежень (шість місяців).

Також судова колегія вважає безпідставними доводи апелянта про подвійне стягнення з відповідача коштів за один і той же період часу, з урахуванням судового рішення по справі № 520/10457/22.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2023, по справі 520/10457/22, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо затримки в проведенні своєчасного розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористанні відпуски у кількості 206 діб, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в частині виплати компенсації за невикористанні відпуски у кількості 206 діб, з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, за період з 11.09.2020 року по 30.10.2022 року у сумі 44461,64 грн.

Отже, судовим рішенням по справі 520/10457/22 вирішувався спір щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в частині виплати компенсації за невикористанні відпуски у кількості 206 діб за період з 11.09.2020 року по 30.10.2022 року.

Разом з тим, в даному випадку по справі № 520/10893/22 позивач звернувся з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку у зв`язку з невиплатою у день звільнення надбавки за вислугу років за період з 12.01.2016 по 28.02.2018 у належному розмірі.

За таких обставин, доводи апелянта про подвійне стягнення з відповідача коштів спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого обгрунтованого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2023 по справі № 520/10893/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов