Справа № 369/12170/22
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2023-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:369/12170/22

Провадження №: 2-а/755/126/23

"20" червня 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі - Бурячек О.В.,

за участі сторін:

позивач - громадянин Республіки Азербайджану ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвокат Шапран Л.І.,

представники відповідача - Хоржевський Д.Е., Мельник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративний позов громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

В С Т А Н О В И В :

29 листопада 2022 року громадянин Азербайджана ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області, як місцевого адміністративного суду, з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області з вимогами:

«Визнати протиправним та скасувати рішення від 21 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесене Центральним міжрегіональним управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області»

05 грудня 2022 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєвою І.О. постановлено ухвалу про передачу адміністративного позову громадянина Азербайджана ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

03 квітня 2023 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративний позов громадянина Азербайджана ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, передано в провадження судді Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В.

06 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Одночасно з поданням позову, громадянин Азербайджана ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення від 21 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесене Центральним міжрегіональним управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області; заборони Центральному міжрегіональному управлінню Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області вчиняти будь-які дії щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також забороною іншим особам вчиняти дії, що стосується предмету спору.

06 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви громадянина Азербайджана ОСОБА_1 про забезпечення позову.

28 квітня 2023 року від представника відповідача Хоржевського Дмитра Едуардовича на офіційну електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідачем висловлено позицію щодо підстав для відмови у задоволенні позову.

22 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про повернення без розгляду відзиву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, поданий до суду представником відповідача Хоржевським Дмитром Едуардовичем засобами електронного зв`язку, зареєстрований в канцелярії суду 28 квітня 2023 року вх.№20458.

Позивач, в присутності перекладача Ганбарова Фузулі Рашід, та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі долучених до позову доказів, додатково пояснили, що 12 травня 2021 року позивач прибув на територію України, про що зроблена відповідна відмітка в ПП «Бориспіль» в його національному паспорті, тому перетнув кордон на законних підставах, метою приїзду - розвиток бізнесу. Протягом часу перебування в міста Києві, позивач працював на ринку «Столичний» , мав постійний дохід та фінансово був незалежним. В серпні 2021 року позивач познайомився зі своєї майбутньою дружиною ОСОБА_5 з якою з жовтня 2021 року вони проживають як подружжя без реєстрації офіційного шлюбу, на весні цього року вони уклали церковний шлюб за мусульманськими традиціями сім`ї позивача. Позивач проживає разом з батьками дружини та її дітьми, він забезпечує смію матеріально, продовжує займатись бізнесом, з метою легалізації свого становища позивач неодноразово звертався до органів ДМС із заявами про видачу дозвільного документу для законного перебування на території України, однак працівники міграційної служби лише притягували його до адміністративної відповідальності та накладали адміністративне стягнення у виді штрафу, які він сплачував в добровільному порядку.

Позивач наголосив, що ухвалення оспорюваного рішення відбувалось без його присутності, в цей день він самостійно прибув до приміщення міграційної служби задля владнання питань щодо отримання дозвільного документу, в нього попросили національний паспорт, після цього працівник міграційної служби на короткий час зайшла до службового приміщення та повернулась з його паспортом де позивач виявив відмітку про заборону в`їзду в України протягом трьох років, в цей день позивачу копію рішення видано не було, процедура прийняття рішення відбулась у його відсутність, без роз`яснення його прав скористатись правовою допомогою та послугами перекладача, оскільки позивач не володіє українською мовою досконало та не міг належно оцінити зміст прийнятого рішення.

Позивач стверджував, що він не порушував законодавство України, вживав всі можливі заходи для легалізації свого перебування в Україні, але відповідні документи не були в нього прийняті з вини працівників міграційної служби.

Також, позивач зазначив, що від початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України він приймав активну участь в територіальній обороні, чергував на блокпостах, займався гуманітарною діяльністю, брав участь в забезпеченні продуктами харчування та допомагав з іншими питаннями в тилу, має офіційне посвідчення волонтера, чим займається до тепер.

Представники відповідача - Хоржевський Д.Е., Мельник М.М., в судовому засіданні висловили свою позицію щодо підстав для відмови у задоволені позову, пояснили, що позивач прибув на територію України 12 травня 2021 року, про що зазначено безпосередньо позивачем у письмових поясненнях до ДМС. Під час перебування позивача на території України органами міграційної служби неодноразово приймались рішення про застосування заходів адміністративного впливу шляхом притягнення до адміністративної відповідальності за проживання без документів на право проживання в Україні. При прийнятті оскаржуваного рішення позивач був достеменно обізнаний з правилами перебування іноземців на території України, останньому були роз`яснені його права, послуг перекладача він не потребував, а також йому було роз`яснено порядок оскарження рішення.

На підтвердження позиції позивача щодо підстав позову, в судовому засіданні заслухано свідків ОСОБА_6 (батько цивільної дружини позивача), ОСОБА_5 (цивільна дружина позивача), ОСОБА_7 (донька цивільної дружини), які в судовому засіданні підтвердили той факт, що з жовтня 2021 року по теперішній час позивач перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , вони як родина проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , позивач забезпечує сім`ю матеріально, приймає активну участь у вихованні дітей цивільної дружини.

Свідок ОСОБА_6 додатково пояснив, що неодноразово супроводжував позивача, на його прохання, до органів міграційної служби, оскільки позивач не володіє вільно українською мовою, однак кожні відвідування цієї організації не мали позитивних результатів, вони чули лише відмовки працівників міграційної служби у вирішенні питань позивача та прохання завітати в іншій час. Також свідок був присутній в міграційній службі разом з позивачем саме 21 листопада 2022 року та підтвердив, що жодного рішення в присутності позивача стосовно розгляду питання про його видворення не приймалось, ніяких роз`яснень працівниками не надавалась, лише попросили надати паспорт та через деякий час повернути паспорт з відміткою про заборону в`їзду в Україну, при цьому копію рішення та/або інших документів позивачу вручено не було.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , знайомі позивача, висловили своє відношення до позивача та акцентували увагу на якостях його характеру, підтвердили, що позивач перебуває в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , вони як родина проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 , позивач опікується всіма членами родини, має свій бізнес та фінансово незалежний, окремо наголосили, що від початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України позивач приймав активну участь в територіальній обороні, чергував на блокпостах, привозив продукти харчування та необхідні побутові речі, до цього часу займається гуманітарною діяльністю.

Таким чином, суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України та Законом України «Про імміграцію», який визначає порядок набуття іноземцем право на імміграцію в Україну.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Як з`ясовано судом та підтверджується долученим до справи доказами, 21 листопада 2022 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Шерепо Світланою Сергіївною складено протокол про адміністративне правопорушення відносно громадянина громадянин Азербайджана ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме, проживання без документів на право проживання в Україні.

Постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Петрова Д.В. від 21 листопада 2022 року на громадянина громадянин Азербайджана ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

21 листопада 2022 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Світланою Шерепо прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано його покинути територію України у термін до 01 грудня 2022 року; заборонено в`їзд на територію України громадянину на три роки до 21 листопада 2025 року.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з положень частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, правовою підставою для примусового повернення особи до країни походження або третьої країни може бути: 1) вчинення дій, що порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 2) вчинення дій, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; 3) якщо повернення особи є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Таким чином, оцінюючи підстави прийняття 21 листопада 2022 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Світланою Шерепо рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні взагалі не наведені ні підстави, ні мотиви з яких останній виходив приймаючи рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

В свою чергу, позивач вжив всіх можливих та залежних від його волевиявлення заходів для легалізації свого перебування на території України, неодноразово вчиняв дії, передбачені законодавством, та звертався до органів ДМС з відповідними заява для отримання дозвільного документу, але відповідна процедура так і не була своєчасно та належним чином розпочата саме внаслідок поведінки (дій та бездіяльності) органів ДМС та порушення відповідачем принципу належного урядування.

Разом з тим принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, порушення позивачем визначеного законодавством строку звернення до органів ДМС відбулося внаслідок незалежних від нього обставин, а саме протиправної поведінки відповідача, установлення карантинних обмежень в Україні та не врегулювання відповідачем механізму прийому осіб, які потребують захисту, під час пандемії у визначені законодавством строки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача, тоді як дане спростування, відповідно до ст. 77 КАС України, покладено на відповідача. У зв`язку з чим суд приймає до уваги доводи позивача і виходить з того, що відповідач не вмотивував своє рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 .

Окрім того, відповідач не спростував твердження позивача про своєчасне особисте відвідування ЦМУ ДМС, пославшись на те, що журнал прийому громадян у вказаному органі не ведеться.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

В той час, відповідачем вищенаведені норми законодавства не були враховані під час прийняття оспорюваного рішення та не встановлено наявність обставин, які не уможливлювали вчасне звернення позивача із заявою про отримання дозвільного документа для легалізації свого становища на території України та наявність обставин для прийняття рішення в частині заборони позивачу подальшого в`їзду в Україну.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 19 Конституції України, статями 1, 3, 4, 9, 15, 23, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статями 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139, 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов громадянина Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Світлани Шерепо від 21 листопада 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я: