Справа № 420/10840/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича від 01 грудня 2022 року по виконавчому провадженню №63161318 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Позов обґрунтований позивачем тим, що в межах виконавчого провадження №63161318 фактично відбулося виконання виконавчого листа №1527/2-876/11, виданого 27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси, в розмірі 8792,74 грн. (1082106,39 - 1073313,65) і стягнено виконавчий збір в розмірі 1209,99 грн. (108216,63 - 107001,64), тоді як десять відсотків від фактично стягненої суми боргу у розмірі 8792,74 грн. складає 879,27 грн. Згідно частини 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір стягується із фактично стягненої суми. Заборгованість боржника згідно виконавчого листа №1527/2-876/11, виданого 27.03.2013 року, існувала з 2013 року, і її примусове стягнення почалося до 28 серпня 2018 року, тому стягнений виконавчий збір у сумі 1209,99 грн. із фактично стягненої суми боргу у розмірі 8792,74 грн. стягнено у повному розмірі. Отже, виконавчий збір, стягнений державним виконавцем з фактично стягненої ним суми боргу сплачено в повному розмірі, що також підтверджується наявними у солідарного відповідача ОСОБА_2 платіжними дорученнями, копії яких додаються. Позивач зазначив, що за виконавчим провадженням № 63161318 державним виконавцем було стягнуто лише 8792,74 гривні. Визначення розміру виконавчого збору із врахуванням внесених до статті 27 Закону № 1404-УІП змін, а не у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, суттєво погіршує становище позивача, що суперечить статті 58 Конституції України. Виконавчий лист №1527/2-876/11, виданий 27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси, повернено стягувачу без виконання та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» його було повторно пред`явлено до приватного виконавця в межах виконавчого провадження №71218592, в межах якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Виконавчий документ фактично виконаний не був та повторно пред`явлений до виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. (виконавче провадження №71218592). Тому виникла ситуація, за якої вбачається фактичне подвійне стягнення з боржника грошових коштів за примусове виконання виконавчого листа №1527/2-876/11, виданого 27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси. Відтак, подвійне стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця, як санкції за примусове виконання одного й того самого рішення суду, є незаконним. Така ж позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 лютого 2018 року по справі. Тому позивач вважає незаконною та необґрунтованою постанову від 01 грудня 2022 року ВП №63161318.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що у Відділі перебувало виконавче провадження №63161318 з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-876/11 від 27 березня 2013 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банка «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором №48 від 23.04.2008 року в сумі 2937040,29 грн., тощо. 29.09.2020 року на адресу Відділу надійшла заява стягувача АБ «УКРГАЗБАНК» про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання по стягненню залишку боргу в сумі 1082106,39 грн. 30.09.2020 року державним виконавцем відділу Кобилко В.С. керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63161318 та направлена сторонам виконавчого провадження для відома та виконання. В ході проведення заходів примусового характеру із пенсії боржника, яку він отримував у Суворовському об`єднаному УПФУ в м. Одесі здійснювались відрахування у порядку статей 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» згідно постанови про звернення стягнення на пенсію боржника № 63161318 від 02.06.2021 року. 26.03.2022 року набрав чинності Закон України від 15.03.2022 року №2129-ІХ «Про внесення змін до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким врегульовано окремі питання примусового виконання рішень в умовах воєнного стану: тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендії та інший дохід боржника. В ході здійснення відрахування, з боржника було стягнуто частково борг в сумі 8792,74 грн. на користь стягувача, частково виконавчий збір в сумі 1208,99 грн. на користь держави, та витрати по провадженню в сумі 269 грн. Однак, 13.09.2022 року на адресу Відділу надійшла заява АБ «УКРГАЗБАНК» на підставі п.1 ч. 1 статті 37 Закону, про повернення виконавчого документа стягувану без виконання. 01.12.2022 року головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу №63161318, в якій вказано згідно абз. 3, 4 «В ході проведення виконавчих дій, на момент отримання вищезазначеної заяви стягувача, залишок боргу за ВД складає 1073313,65 грн., залишок провадження №63161437 по солідарному боржнику за ВД, - ОСОБА_2 залишок боргу за ВД складає 105469,54 грн., залишок виконавчого збору складає 105469,54 грн.». Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» «У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом». Відповідно до абзацу 11 частини 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. в межах виконавчого провадження №70457655 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №63161318 від 01 грудня 2022 року виданої Першим Суворовським ВДВС у м. Одесі ПМУЮ (м. Одеса) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави в особі Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі ІІМУЮ (м. Одеса) залишку виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн. 02.12.2022 року керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» Головним державним виконавцем відділу Тріфоновим О.Ю. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №70457655, та направлена боржнику за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованим поштовим виправленням, проте повернулась до Першого Суворовського ВДВС м. Одеси у зв`язку із причиною «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином оскаржувана постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист №1527/2-876/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором №48 від 23.04.2008 року в сумі 2937040 грн. 29 коп., що складається з: залишок за кредитом - 1102873,89 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 623467,75 грн., поточна заборгованість за процентами - 16930,27 грн., прострочена заборгованість за процентами - 532546,35 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредитну - 350144,15 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 224427,88 грн.

30 вересня 2020 року державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кобилко Вікторією Степанівною винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №63161318 стосовно ОСОБА_1 та виконавчого провадження №631161437 стосовно ОСОБА_2 з примусового виконання виконавчого листа №1527/2-876/11, виданого 27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з кожного заборгованості на суму 1082106,39 грн. на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» і виконавчого збору на суму 108210,63 грн.

При цьому, 13 вересня 2022 року на адресу Відділу державної виконавчої служби надійшла заява ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про повернення стягувану без виконання виконавчого листа №1527/2-876/11 від 27 березня 2013 року у порядку пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

01 грудня 2022 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфоновим Олександром Юрійовичем в рамках виконавчого провадження №63161318 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий документ - виконавчий лист №1527/2-876/11, виданий 27 березня 2013 року Суворовським районним судом міста Одеси, повернуто стягувачу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».

Також, 01 грудня 2022 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфоновим Олександром Юрійовичем в рамках виконавчого провадження №63161318 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн. на користь Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Позивач не погодився із вказаною постановою про стягнення виконавчого збору та звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 1, 3, 5, ч. 2, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26, ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, примусове виконання постанови державного виконавця розпочалося прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено в Україні воєнний стан.

Законом України від 15.03.2022 № 2129-IX Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності 26.03.2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Отже, починаючи з 26.03.2022 у відповідача були відсутні підстави для звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника під час здійснення виконавчого провадження №63161318.

Також, відповідно до ст. ст. 1, 5, 10 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості позивача) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою вказаної статті Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи зміст наведених норм Закону №1404-VІІІ в сукупності, а також положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, Верховний Суд під час розгляду подібного спору (постанова від 16.04.2020 року у справі № 640/8425/19) сформував наступні правові висновки щодо тлумачення норм Закону та Інструкції з питання виникнення у державного виконавця правових підстав для стягнення виконавчого збору з боржника.

Так, положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII дійсно зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Водночас Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Згідно п. 8 розділу III Інструкції у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Вказані положення кореспондуються з нормою ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.

Частина 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, п. 22 розділу ІІІ Інструкції встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, п. 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18 та постановах Верховного Суду від 22.01.2021 року у справі № 400/4023/19, від 28 грудня 2021 року у справі № 400/4863/20.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву в ході здійснення відрахування, з боржника було стягнуто частково борг в сумі 8792,74 грн. на користь стягувача, частково виконавчий збір в сумі 1208,99 грн. на користь держави, та витрати по провадженню в сумі 269 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2022 року державний виконавець, керуючись статтями 3, 27,40 Закону №1404-VІІІ виніс постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн., тобто визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка залишилась не стягнутою за виконавчим листом Суворовського районного суду м. Одеси у справі №1527/2-876/11 (у розмірі 104260,56 грн.)

Суд зазначає, що з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Проте, у даному випадку державний виконавець фактично визначив суму виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не 10 відсотків від фактично стягнутої суми, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в Рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд звертає увагу, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 року зменшували відповідальність позивача, як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, оскільки внесені Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище позивача, як боржника, а також враховуючи, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн. і, відповідно, відкриття виконавчого провадження з виконання такого рішення органу державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 року у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 року у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 року у справі № 420/769/19, від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, від 28 грудня 2021 року у справі № 400/4863/20.

Таким чином суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 01.12.2022 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн., а отже, така постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Суд враховує, що відповідно до наказу Міністерства юстиції від 10.03.2023 року №934/5 реорганізовано Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шляхом приєднання до Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з перейменуванням у Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який с правонаступником Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Тому замість Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який приймав оскаржувану постанову, відповідає за позовом Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який є процесуальним правонаступником у публічних правовідносинах, що виникли між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102, ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича від 01 грудня 2022 року по виконавчому провадженню №63161318 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого збору у розмірі 104260,56 грн. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича від 01 грудня 2022 року по виконавчому провадженню №63161318.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 1-а Сортувальна, 36-Г, м. Одеса, 65102, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА