Справа № 380/2990/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2990/22 пров. № А/857/6946/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Іщук Л.П., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (постановлену головуючим-суддею Мартинюком В.Я. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за заявою ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України у справі за її адміністративним позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №348 від 24.12.2021 Про відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у с. Сокільники, с. Годовиця, с. Басівка та зобов`язати прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність площею 0,0800 га (кадастровий номер :02:001:0710), розташованої на території Сокількицької ОТГ для індивідуального садівництва та передачу такої у власність.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення в частині відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зобов`язано Сокільницьку сільську раду протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на пленарному засіданні сесії вирішити питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки, з цільовим призначенням 01.05 для індивідуального садівництва, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022 апеляційну скаргу Сокільницької сільської було залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №380/2990/22 - без змін.

28.03.2023 на адресу суду позивачка в черговий раз подала заяву про визнання протиправним рішення Сокільницької сільської ради №515 від 28.09.2022 в порядку ст.383 КАС України. 29.03.2023 заявницею додано заяву з додатками згідно з переліком. В обґрунтування заяви зазначає, що їй стало відомо про порушення своїх прав з відповіді відповідача від 30.11.2022. Вважає протиправним рішення Сокільницької сільської ради №515 від 28.09.2022, як таке, що не забезпечує реальне виконання рішення суду від 19.04.2022.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України у справі за її позовом до Сокільницької сільської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії було залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить її скасувати та визнати протиправним рішення Сокільницької сільської ради №515 від 28.09.2022.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що їй стало відомо про порушення своїх прав з відповіді відповідача від 30.11.2022, вважає протиправним рішення Сокільницької сільської ради №515 від 28.09.2022, як таке, що не забезпечує реальне виконання рішення суду від 19.04.2022.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Сокільницька сільська рада виконала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №380/2990/22, тоді як у зв`язку з прийняттям нею рішення №515 від 28.09.2022 між сторонами виникли нові правовідносини, які не охоплюються предметом судового розгляду у цій справі та яким, відповідно, суд не уповноважений надавати правову оцінку. Суд дійшов висновку, що заявниця фактично звертаючись до суду із даною заявою сформувала нові вимоги, що відповідно не може бути вирішено судом у порядку передбаченому ст.383 КАС України.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1291 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частин 2, 3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно ч.4 ст,383 КАС України, заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч.6 ст.383 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.249 КАС України, суд виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Приведені вище норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі положеннями статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 по справі №640/10843/19, від 28.04.2020 по справі №611/26/17.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №380/2990/22, яке набрало законної сили, було зобов`язано Сокільницьку сільську раду протягом місяця з дня набрання таким законної сили, на пленарному засіданні сесії вирішити питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, загальною площею 0,08 га, яка розташована у с. Годовиця Сокільницької ОТГ (кадастровий номер :02:001:0710), з цільовим призначенням 01.05 (для індивідуального садівництва), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішенням №515 від 28.09.2022 Про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №380/2990/22, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022, в частині вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки, прийнятого XXXV-тою черговою сесією восьмого демократичного скликання Сокільницької сільської ради Львівської області, вирішено враховуючи правовий режим воєнного стану, відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ПП РІК та відмовити у передачі у власність земельної ділянки площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:001:0710, призначеної для індивідуального садівництва в с. Годовиця на території Сокільницької сільської ради Львівської області гр. ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 118, 186, п.п.5 п.27 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, п.п.5 п.1 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, а саме : невідповідність документації із землеустрою вимогам закону на період воєнного стану (п.п.5 п.27 Розділу Х Перехідних положень ЗК України, п.п.5 п.1 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Сокільницька сільська рада виконала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 по справі №380/2990/22, прийняттям рішення №515 від 28.09.2022.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, під час вирішення справи №380/2990/22 та ухваленні рішення, судом надавалась оцінка діям органу місцевого самоврядування саме на час відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Більше того, обов`язку щодо прийняття рішення саме на користь позивачки за результатами розгляду заяви судом на Сокільницьку сільську раду покладено не було, а лише зобов`язано розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою.

Крім того, колегія суддів враховує, що рішенням відповідача позивачці відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відмовлено у передачі у власність спірної земельної ділянки з інших підстав, ніж ті, які були предметом оцінки судом під час розгляду справи №380/2990/22.

За таких обставин, відповідачем в розглядуваній частині не допущено протиправних рішень, дій чи бездіяльності на виконання рішення суду по справі №380/2990/22.

Відтак, у разі незгоди позивачки з результатами рішення відповідача, вона вправі звернутися з окремим позовом, оскільки заява, подана в порядку ст.383 КАС України не вирішує спірного питання.

Крім того, сама стаття передбачає визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, а рішення у даній справі є виконаним. Відтак, виникли нові спірні правовідносини, яким слід дати правову оцінку в новому позовному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 370, 383 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року по справі №380/2990/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос