Справа № 280/3186/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

17 липня 2023 року Справа № 280/3186/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

2. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), 2. Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.11.2022 № 83;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути повторно заяву від 02.11.2022 про призначення пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу роботи періоди з 05.04.2000 по 03.01.2002 та з 03.01.2002 по 01.11.2009, з урахуванням висновків суду.

Позовна заява обґрунтована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржуваним рішенням відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. При цьому, до страхового стажу позивача протиправно не зараховано періоди з 05.04.2000 по 03.01.2002 та з 03.01.2002 по 01.11.2009 через несплату роботодавцем страхових внесків в повному обсязі. Разом із тим, відповідальність за несплату або сплату не в повному обсязі страхових внесків законодавством покладено на страхувальника, тобто роботодавця. За таких обставин вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Ухвалою суду від 23.05.2023 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою; відкрито провадження в адміністративній справі № 280/3186/23; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 1 позов не визнав, у поданому відзиві послався на те, що необхідний страховий стаж для призначення пенсії в даному випадку становить 29 років, страховий стаж позивача складає 26 років 5 місяців 10 днів. Враховуючи наведене прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком. Таким чином, дії органу Пенсійного фонду не суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

10.07.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 28976), в якій вона заперечує проти доводів відповідача 1 та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач 2 відзиву на позов не направив.

Частиною другою статті 175 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 02.11.2022, в якій просив призначити пенсію за віком. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.11.2022 № 83 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. В обґрунтування рішення зазначено про відсутність необхідного страхового стажу. Крім того, відповідач 2 вказує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 р. 5 міс. 10 дн.

Про прийняття зазначеного рішення позивача поінформовано повідомленням ГУ ПФУ в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян № 12) від 08.11.2022 № 0800-0215-8/45926.

Незгода з даним рішенням зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Статтею 14 цього Закону встановлено перелік осіб, які є страхувальниками, зокрема, це роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. (ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV).

В силу частин 1, 2, 5, 6, 10 статті 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески підлягають обов`язковій сплаті, а відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника страхового внеску та його посадових осіб.

Як слідує зі спірного рішення, страховий страж позивача визначено у розмірі 26 р. 5 міс. 10 дн. та зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. Тобто, з даного рішення не вбачається, що періоди з 05.04.2000 по 03.01.2002 та з 03.01.2002 по 01.11.2009 не враховані до страхового стажу заявника.

Разом із тим, у матеріалах справи міститься розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , відповідно до якого до його страхового стажу враховано, крім іншого, такі періоди: з 05.04.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 30.04.2007, з 01.07.2007 по 31.07.2007, з 01.09.2007 по 30.11.2007, з 01.07.2008 по 31.07.2008, з 01.09.2008 по 30.09.2008, з 01.01.2009 по 28.02.2009, з 01.04.2009 по 30.10.2009.

Відповідно, не враховано періоди з 01.02.2007 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.12.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 31.08.2008, з 01.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 31.10.2009 по 01.11.2009.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, записами у трудовій книжці колгоспника, належній позивачу (від 18.04.1995 серії НОМЕР_1 ) підтверджується, що він на підставі наказу від 29.12.1998 № 11 прийнятий в члени КСП «Перше Травня» Вільнянського району Запорізької області, яке 05.04.2000 реформоване в ПП «Перше Травня». З 03.01.2002 позивач переведений до ППАФ «Перше Травня», звідки 01.11.2009 звільнений за власним бажанням.

Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 у справі №482/434/17 зазначено, зокрема, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів її роботи.

За правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ті періоди, за які позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, навіть за умови несплати (несвоєчасної сплати) роботодавцем страхових внесків з такої заробітної плати, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Разом із тим, із трудової книжки колгоспника, належної позивачу (від 18.04.1995 серії УКР № 2421221) вбачається, що у 2007 році він працював 120 днів, у 2008 році 25 днів, у 2009 191 день.

Тобто, в даному випадку не зарахування періодів з 01.02.2007 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.12.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 31.08.2008, з 01.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 31.10.2009 по 01.11.2009 до страхового стажу позивача пов`язане не із невиконанням страхувальником своїх зобов`язань по сплаті страхових внесків, а із тим, що позивач у 2007 2009 роках працював не повний рік. Відповідно, заробітна плата за невідпрацьовані дні не нараховувалась та не виплачувалась; доказів протилежного суду не надано. Так, у трудовій книжці також зазначено, що у 2007 році позивач отримав заробітну плату 3 020,53 грн., у 2008 1 360,00 грн., у 2009 8 540,00 грн. При цьому, у позові також міститься зауваження про те, що трудова книжка позивача має інформацію про нарахування та виплату йому заробітної плати (сторінки 18, 19 «Трудова участь у суспільному господарстві»). Отже, пропорційно до нарахованої заробітної плати і зараховано страховий стаж.

Суд наголошує, що спірне рішення не містить застережень про те, на не врахування до страхового стажу позивача періодів з 01.02.2007 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.12.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 31.08.2008, з 01.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 31.10.2009 по 01.11.2009 відбулося через невиконання страхувальником свого обов`язку по сплаті страхових внесків, як про це зазначено у позовній заяві.

Таким чином, періоди з 01.02.2007 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2007, з 01.08.2007 по 31.08.2007, з 01.12.2007 по 30.06.2008, з 01.08.2008 по 31.08.2008, з 01.10.2008 по 31.12.2008, з 01.03.2009 по 31.03.2009, з 31.10.2009 по 01.11.2009 правомірно не зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку із відсутністю підтвердження фактичного нарахування та виплати заробітної плати за вказані періоди.

Як наслідок, у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.11.2022 № 83 про відмову у призначенні пенсій. Решта позовних вимог також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 17.07.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко