Справа № 360/44/23
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2023-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

14 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/44/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2023 року до Луганського окружного адміністративного надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач) з урахуванням уточненої позовної заяви з такими вимогами:

1) визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Національної поліції в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с та від 13.06.2022 №1152 про звільнення позивача;

2) поновити позивача на раніше займаній ним посаді;

3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27.06.2022 по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі.

Одночасно, представником позивача в позовній заяві заявлено клопотання за необхідності поновити строки для подання цієї позовної заяви зважаючи на введення з 24.02.2022 воєнного стану та зупинення перебігу всіх процесуальних строків.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду та позиції про дотримання строку звернення до суду представник позивача зазначив, що територія, на якій перебував позивач та виконував свої функціональні обов`язки, фактично з 24 лютого 2022 року потрапила під окупацію. Позивач намагався якомога швидше залишити таку територію та з`явитись до безпосереднього чи вищого керівництва задля доповіді про такі обставини та подальше проходження служби і виконання наказів.

Представник позивача зазначає, що з початку воєнних дій на території мешкання та місця роботи позивача зник мобільний зв`язок та електроживлення, через що позивач не мав можливості систематичного доступу до Мережі інтернет, а відповідно майже не мав доступу до всіх можливих месенджерів: Viber, WhatsApp, Telegram та електронної пошти, отже позивач не мав можливості отримати оскаржувані накази.

Позивач вийшов з окупації 27.12.2022, і цього ж дня зателефонував своєму керівництву, яке повідомило йому про його звільнення.

05.01.2023 представником позивача отримані матеріали службового розслідування, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення.

За наслідком викладеного представник позивача вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Інших обставин та доказів на обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач про поновлення строку звернення до суду не зазначив.

Ухвалою від 23 січня 2023 року позовну заяву адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху.

Від представника позивача 26 січня 2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій представник позивача стосовно доказів на підтвердження дати, що 05.01.2023 (дата отримання відповіді відповідача на адвокатський запит) позивачу стало відомо про порушення його прав, а саме: на підтвердження, що позивач дійсно перебував під окупацією та вийшов з окупації саме 27.12.2022, що на тимчасово окупованій території, де перебуває позивач, після 25 лютого 2022 року, був відсутній мобільний зв`язок та електропостачання, та підтвердження дотримання 15-денного строку звернення до суду, а в разі пропуску строку - обґрунтованого клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду разом з відповідними доказами, зазначив таке.

Що стосується обставин пов`язаних з мобільним зв`язком, представник позивача вважає, що це є загальновизнаний факт, що майже вся територія Луганської області перебуває під окупацією, та особи, які мешкали чи мешкають у окупованих містах, зокрема, позивач, вживають заходів щодо, нажаль, залишення своїх домівок, аби не піддаватися тиску з боку ворога.

Крім того, позивач є поліцейський, тобто перебуваючи в окупації до нього особлива увага. Після повернення на підконтрольну територію, він дійсно зв`язався з керівництвом, дізнався про обставини звільнення, та у подальшому буде проходити відповідні перевірки у тому числі за допомогою поліграфу.

Також, представник позивача вважає, що є фактом, який не підлягає доказуванню те, що на окупованих територіях не працюють вишки національних операторів України, а відповідно і відсутні доступ до мережі інтернет навіть при наявності електроживлення, якого також на той час не було. STARLINK позивач не встиг придбати та не було можливості. Також, під час бойових дій особам, які тікають зі своїх домівок та окупації, не проставляються відмітки про залишення території окупантами для доведення фактів залишення території.

Отже, у разі відсутності з боку відповідача інших доказів, представник позивача вважає, що обґрунтованим є відлік строків на оскарження наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з моменту коли позивач дізнався і був направлений відповідний адвокатський запит до відповідача, з метою отримання відповідних матеріалів.

Ухвалою від 16 лютого 2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, вирішити на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.

Від відповідача 01.03.2023 надійшла заява про залишення позову без розгляду, в обґрунтування якої зазначено, що нормами спеціального законодавства на час воєнного стану встановлений особливий порядок ознайомлення з наказами поліцейського який відсутній за місцем служби.

Відповідач зазначає, що згідно з частиною першою статті 30 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Частиною другою статті 30 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Представник відповідача вказує, що позивачем у позові не заперечується факт відсутності на робочому місці протягом з 01.03 2022 по 30.06.2022.

Згідно з рапортом від 01.07.2022 старшого інспектора Сектору кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітана поліції Безгубенко А.С. за допомогою мессенджеру «WhatsApp» на телефонний номер НОМЕР_1 позивачу 30.06.2022 о 14 год. 04 хв. було направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв`язку реалізацією дисциплінарного стягнення, лист ГУНП в Луганській області від 30.06.2022 № 1464/111/43-2022 (зазначений факт підтверджується відповідними скріншотами сторінок месенджеру «WhatsApp» з телефону Безгубенко А.С. ).

З урахуванням викладеного представник відповідача вважає, що позивач належним чином був ознайомлений про своє звільнення та підстави звільнення 30.06.2022.

Перебіг строку звернення до суду в силу частини другої статті 30 Дисциплінарного статуту для ОСОБА_1 розпочався 04.07.2022, з позовною заявою позивач звернувся лише 16.01.2023.

Представник відповідача вважає, що твердження представника позивача про те, що він лише 05.01.2023 отримав від відповідача матеріали службового розслідування та накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та реалізації зазначеного дисциплінарного стягнення по суті є штучним створенням умов для обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду.

З огляду на викладене, представник відповідача просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 до ГУНП в Луганській області про визнання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення зі служби поліції, поновлення на публічній службі залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 21.03.2023 адміністративний позов адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2023 року скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 21 березня 2023 року та направлено адміністративну справу № 360/5936/21 до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою від 04 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, продовжено розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 06 липня 2023 року позовну заяву адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху., запропоновано позивачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку разом з доказами поважності причин його пропуску.

10 липня 2023 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій представник позивача зазначив, що територія Луганської області перебуває під окупацією, телефонний та інтернет зв`язок із вказаною територією відсутній. Це є загальновідомий факт, що в силу положень частини третьої статті 78 КАС України не потребує доказування. Крім того, наразі відповідач не надав доказів безпідставності правої позиції позивача, що, на думку представника позивача, в силу приписів частини другої статті 77 КАС України свідчить про a priori обґрунтованість та законність доводів позивача.

Представник позивача вважає, що позивач для захисту своїх законних прав, свобод і законних інтересів відповідно до принципу dubio pro tributario має право на звернення до суду з позовом про оскарження наказу про звільнення зі служби в поліції у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а не частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту.

Представник позивача зазначив, що лише 05.01.2023 представником позивача отримані матеріали службового розслідування, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення (разом із супровідним листом відповідача від 05.01.2023), отже, на думку представника позивача, вказаний строк для оскарження не порушено.

Представник позивача вказує, що згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій 25.04.2022 № 75, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2022 року № 453/37789, було затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року. Згідно з розділом IV «Луганська область» до них станом на 25.04.2022 було віднесено території Старобільського району, а саме: 6) Старобільська міська територіальна громада.

Наведені вище обставини, на думку представника позивача, також є загальновідомими фактами в розумінні приписів частини третьої статті 78 КАС України.

Представник позивача зазначає, що враховуючи обставини, які склалися на території Старобільського району через ведення бойових дій, Позивач вийшов з окупації лише 27.12.2022 та одразу направився до м. Харків.

Враховуючи викладене, представник позивача вважає, що позивач у період з 24.02.2022 до зими 2023 року, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості прибути за місцезнаходженням ГУНП в Луганській області.

Проси суд продовжити розгляд цієї судової справи.

Розглянувши клопотання представника позивача, заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України)

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач - ОСОБА_1 , оскаржує правомірність прийнятих відповідачем наказів від 13.06.2022 № 1152 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в Луганській області» та від 27.06.2022 № 256 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 30.06.2022.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначенні Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII.

Суд звертає увагу, що нормами Дисциплінарного статуту на час воєнного стану встановлений особливий порядок ознайомлення з наказами поліцейського, який відсутній за місцем служби.

Зокрема, приписами частини першої статті 30 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Частиною другою статті 30 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Відповідно до частини третьої статті 30 Дисциплінарного статуту доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що згідно з інформацією, зазначеною в рапорті старшого інспектора Сектору кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітана поліції Безгубенко А.С. від 01.07.2022 та скріншотів сторінок месенджеру «WhatsApp» з телефону старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітана поліції Безгубенко А.С., ОСОБА_1 за допомогою месенджеру «WhatsApp» на телефонний номер НОМЕР_1 30.06.2022 о 14 год. 04 хв. було направлено витяг з наказу ГУНП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв`язку реалізацією дисциплінарного стягнення, лист ГУНП в Луганській області від 30.06.2022 № 1464/111/43-2022.

Згідно із скріншотами сторінок месенджеру «WhatsApp» з телефону старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Старобільського РУП ГУНП в Луганській області капітана поліції Безгубенко А.С. позивачем повідомлення з витягом з наказу ГУНП в Луганській області від 27.06.2022 № 256 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 у зв`язку реалізацією дисциплінарного стягнення, листом ГУНП в Луганській області від 30.06.2022 № 1464/111/43-2022 отримано.

Отже, за відсутності позивача на службі, відповідач здійснив надіслання спірних наказів на номер телефону позивача, наявний в розпорядженні ГУНП в Луганській області, що узгоджується з приписами статті 30 Дисциплінарного статуту.

Суд зауважує, що аналіз статті 30 Дисциплінарного статуту дозволяє дійти висновку, що у разі відсутності поліцейського на службі, належним повідомленням про звільнення є відправлення наказу про застосування дисциплінарного стягнення з використанням електронної комунікації за контактними даними поліцейського. При цьому, для того щоб поліцейський вважався ознайомленим з наказом, достатньо факту відправлення відповідного наказу.

Отже, ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 30 Дисциплінарного статуту вважається таким, що ознайомлений із прийнятими відповідачем відносно нього наказами від 13.06.2022 № 1152 та від 27.06.2022 № 256 - 30.06.2022, а тому перебіг місячного строку звернення до суду в силу частини п`ятої статті 122 КАС України для ОСОБА_1 розпочався 04.07.2022 та сплив 04.08.2022 відповідно, тоді як з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 16.01.2023 тобто після спливу більше 6 місяців.

Представником позивача не надано до заяви жодного доказу на спростування факту ознайомлення ОСОБА_1 із надісланими на його номер телефону оскаржуваними наказами.

З огляду на викладене суд вважає, що представник позивача дійшов помилкового висновку у заяві про усунення недоліків від 10.07.2023 без номеру, що строк для оскарження позивачем не порушено.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду застосування частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, уперше сформульованою у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19, «правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки».

Суд зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

У справі «Ілхан проти Туреччини» (заява № 22277/93 від 27.06.2000 §59), Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує наказ про звільнення та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У своєму клопотанні про поновлення строку представник позивача посилається на введення по всій території України воєнного стану як на підставу для поновлення строку звернення до суду.

Такі твердження суд вважає незмістовним з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Зазначене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові 10 листопада 2022 року по справі № 990/115/22.

Тобто, якщо строк звернення до суду пропущений через війну, у заяві про поновлення пропущеного строку належало навести фактичні обставини, пов`язані з війною, які унеможливили подання позовної заяви в установлений строк, із зазначенням того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та наданням відповідних доказів.

Представник позивача вказує на відсутність на тимчасово окупованій території Старобільської міської територіальної громади, де перебував позивач, покриття українських операторів мобільного зв`язку та інтернету, що унеможливлювало отримання документів та подачу позовної заяви, проте такі доводи є непереконливими, зважаючи на те, що містять загальне посилання на існування вищевказаних обставин, які перешкоджали звернутися до суду.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, від дати відправлення відповідачем наказів і до дати звернення позивача до суду спливло майже 6 місяців та протягом цього періоду позивачем не вживалось жодних дій з метою з`ясування обставин проходження ним служби.

Також представник позивача вказує на те, що позивач виїхав з тимчасово окупованої території України 27.12.2022 та зателефонував до ГУНП в Луганській області, і тільки тоді позивачу стало відомо про спірні накази, проте на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 23.01.2023 про надання доказів на підтвердження дати виїзду з окупованої території та вказаних обставин, на які посилається представник, жодних доказів суду не надано.

З цього приводу суд зазначає, що надання відомостей щодо перетину державного кордону України або в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України через контрольні пункти в`їзду-виїзду покладено на Державну прикордонну службу України.

Представником позивача до суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин виїзду позивача 27.12.2022 з окупованої території, тому обрахування строку звернення до суду представником позивача у клопотанні від дати виїзду з окупованої території та отримання від відповідача повідомлення про звільнення, судом не приймається, зважаючи на те, що такі доводи не підтверджені жодними доказами.

Суд вказує, що згідно з ухвалою суду від 04.07.2023 про залишення без руху позовної заяви, позивач не був обмежений у наданні доказів поважності пропуску строку, передбаченого для звернення до суду.

На думку суду, самі по собі вказані доводи не впливають на можливість позивача дізнатися про обставини звільнення зі служби в Національної поліції та вчинити дії з оскарження наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі за участю представника, чого позивачем тривалий час не було здійснено, що свідчить про триваючи пасивну поведінку позивача.

За наведених обставин, суд вважає наведені представником позивача підстави для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду неповажними.

Суд зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19 вказала на те, що поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 17.12.2021 у справі № 640/16928/21 дійшов правового висновку про те, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання наказу, а вирішується з огляду на факт, коли вона дізналася або повинна була дізнатись про порушення такого права.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказана позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Суд звертає увагу, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Суд зазначає, що в даному випадку реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 Європейський суд з прав людини зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовна заява адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 160, 161, 122, 123, 171, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву адвоката Хлопова Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СуддяО.В. Захарова