Справа № 569/4006/23
Суддя: Панас О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/4006/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

представник позивача - адвоката Незнамової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №107144 від 14.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 510,00 грн., провадження у справі закрити.

14 січня 2023 року відносно ОСОБА_1 , інспектором Бердичівського РВП Петруком Ярославом Вікторовичем, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №107144.

Зокрема, у постанові зазначено, що 14.01.2023 року о 20 год. 36 хв. в смт. Ружин по вул. Бурди 2 водій ОСОБА_1 здійснював рух на ТЗ Skoda Oktavia, ДНЗ НОМЕР_1 , у якого розбитий лівий розсіювач, при цьому не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, також при вимушеній зупинці не ввімкнув аварійку, чим порушив ПДР України.

У зв`зку з чим ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП. Накладено штраф у розмірі 510 грн.

Постанову позивач вважає незаконною, протиправною та безпідставною, оскільки вказаних правопорушень останній не вчиняв. Відтак, просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Незнамова Т.О. , яка дє згідно ордеру серія ВК № 1072539 позовну заяву ОСОБА_1 підтримала повністю, просила задовольнити.

Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області Національної поліції України на адресу Рівненського міського суду було надіслано відзив на позовну заяву, у якій відповідач зазначає, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР являється винесена у встановленому порядку постанова по справі про адміністративне правопорушення та відео докази. Вказує, що безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам.

Відповідач вважає, що оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення було винесено правомірно, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи, а позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Просить ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити в повному обсязі; розгляд справи здійснювати без участі представника ГУНП в Житомирській області.

Позивачу було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України, ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Будь-яких заяв чи клопотань позивач під час розгляду справи не подавав.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, у справі відкрите провадження призначено розгляд справи з повідомленням ( викликом) сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 14 січня 2023 року інспектором Бердичівського РВП Петруком Ярославом Вікторовичем, було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №107144 відносно ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

У оскаржуваній постанові зазначено, що 14.01.2023 року о 20 год. 36 хв. в смт. Ружин по вул. Бурди 2 водій ОСОБА_1 здійснював рух на ТЗ Skoda Oktavia, ДНЗ НОМЕР_1 , у якого розбитий лівий розсіювач, при цьому не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, також при вимушеній зупинці не ввімкнув аварійку, чим порушив ПДР України.

Працівниками Бердичівського РВП зафіксовано порушення Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною 2, 4 ст.258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.Відповідно дост. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст.122,126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було вчинено інспектором Бердичівського РВП Петруком Я.В.

Відповідальність за ч.1 ст.121 КУпАП настає за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі Skoda Octavia, ДНЗ НОМЕР_1 , у якого розбитий лівий розсіювач, що є порушенням п.31.4.3 ПДР України: забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади (на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу).

Досліджений у судовому засіданні відеозапис не містить жодного фрагменту, який свідчив би про факт пошкодження лівого склорозсіювача. Окрім того, працівники поліції при відеофіксації жодного разу не закцентували увагу на лівому склорозсіювачу та не здійснили приближену відеозйомку, тому встановити факт розбитого лівого склоросіювача не вбачається можливим. Також, положення п.31.4.3. ПДР передбачає пошкодження обох склорозсіювачів, тобто на обох задніх фарах.

Частина 1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В оскаржуваній постанові зазначено про порушення п.2.1 «ґ» ПДР.

Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису не вбачається жодного фрагменту з вимогою працівників поліції щодо пред`явлення водієм ОСОБА_1 полісу страхування, хоча працівники поліції наділені такими повноваженнями згідно п.21.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, здійснення перевірки полісу страхування працівник поліції має право лише у випадку оформлення ДПП, а також у разі порушення водієм ПДР.

Відповідачем не доведено факту порушення ПДР в момент зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , а жодної ДТП за участю транспортного засобу ОСОБА_1 не відбулося. Тому, з огляду на наведені обставини, у Відповідача не було повноважень і на перевірку такого полісу.

Притягнення до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП можлива у випадку порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.9.9 «б» ПДР України: аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідальність за вказаною нормою КУпАП не може бути застосована до позивача з огляду на досліджений у судовому засіданні відеозапис, з якого вбачається, що ОСОБА_1 увімкнув аварійну сигналізацію. Зокрема, це прослідковується: о 20:54:37, 20:56:26 (прослідковується проблискування аварійної світлової сигналізації з передньої частини автомобіля); о 20:54:33 (прослідковується увімкнена кнопка аварійної сигналізації на приладовій панелі у салоні машини).

Що ж стосується ст.125 КУпАП, то відповідальність за вказаною нормою настає при встановленні інших порушень правил дорожнього руху, крім передбачених ст.121-128, ч.1, 2 ст.129, ст.139, 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Оскаржувана постанова містить покликання на п.31.4.7 «є» ПДР України, зокрема, щодо заборони експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: інші елементи конструкції, якщо відсутні: медична аптечка та працездатний вогнегасник.

Із дослідженого у судовому засідання відеозапису вбачається, що працівники поліції не здійснювали огляд багажника автомобіля, проте такі повноваження їм надані відповідно до п.2.4 ПДР України: на вимогу поліцейського водій повинен в т.ч. дати можливість оглянути ТЗ. Відтак, встановити наявність чи відсутність комплектуючих до транспортного засобу працівники поліції не мали можливості. Окрім того, особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності не визнала подію та вину у вчиненні правопорушення, вказуючи на їх відсутність. Доказів правопорушення в діях порушника, які б спростували доводи порушника, постановою про адміністративне правопорушення не наведено.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Практика Європейського суду з прав людини вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Таке ж положення закріплено й у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова за таких обставин підлягає скасуванню, оскільки факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху належним чином не доведений, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 19, 20, 77, 205, 241, 244, 245, 246,286, 295, 297 КАС України, суд,- в и р і ш и в : Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 107144 від 14.01.2023 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122, ст. 125 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області Національної поліції України , місцезнаходження: 10001, Житомирська область, м.Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, . Повний текст рішення виготовлено 11.07.2023

Суддя: О.В.Панас