Справа № 380/14422/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14422/22 пров. № А/857/4072/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (ухвалене суддею Гавдиком З. В. у порядку спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі № 380/14422/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач ), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2019, 2018 роки;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити їй пенсію за віком з 21.01.2021 (з дня звернення за призначенням пенсії), обчисливши заробітну плату та розмір пенсії згідно зі статтями 27, 28 ,40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії - за 2020, 2019, 2018 роки;

- провести нарахування і виплату належної їй пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона зверталася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), при цьому зазначила, що на час звернення отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723). Вважала, що відповідач при визначенні заробітної плати, з якої обчислено розмір пенсії за віком, протиправно застосував показник середньої заробітної плати в Україні за 2014, 2015, 2016 роки, який використовується для перерахунку пенсій, які вже були раніше призначені відповідно до норми Закону № 1058. На переконання позивача, ГУ ПФУ у Львівській області повинно було застосувати показник середньої заробітної плати за 2018, 2019, 2020 роки, тобто роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Наголошувала, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно застосувало норми Закону № 1058-IV, які стосуються переведення з одного виду пенсії на інший в межах Закону № 1058-IV, а не норму, що стосується призначення пенсії вперше відповідно до Закону № 1058-IV.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 -IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (з дня звернення за призначенням пенсії) пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме - 2018, 2019, 2020 роки.

Із вказаним рішенням не погодилось ГУ ПФУ у Львівській області, відтак звернулось до суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є безпідставним та необґрунтованим. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в цьому випадку має місце не нове призначення пенсії, а переведення на пенсію, розраховану за іншим законом, у більш вигідному розмірі для позивача. Зазначає, що з 21.01.2021 переведено позивача за її заявою на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Вважає, що підстави для застосування показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018 - 2020 роки, відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 03.07.2003 отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», що визнається сторонами.

21.01.2021 позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 21.01.2021 відповідач призначив позивачці пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.08.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою про те, що при призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 має враховуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки (2018, 2019, 2020), що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим Законом.

Листом від 29.08.2022 відповідач повідомив позивачку про те, що пенсію їй нараховано відповідно до Закону № 1058 з урахуванням страхового стажу 34 роки 04 місяці 09 днів. При цьому середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії (з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні з якої сплачено страхові внески, за 2014, 2015,2016 (3764,40 грн). Заробітна плата для обчислення пенсії врахована за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990 згідно довідки про заробітну плату та за період з 01.07.2000 по 31.12.2007 за даними персоніфікованого обліку, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 0,96902. Підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2018, 2019 та 2020 роки - 9118,81 грн при обчисленні пенсії відсутні.

Позивач не погодилася з таким розрахунком пенсійної виплати, здійсненого з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки, а не показника за 2018, 2019, 2020 роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого Закону (у спірному випадку Закону України «Про державну службу»), то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, проведене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, загалом відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Тобто, у випадку призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм вказує на те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 314/272/17, від 31.03.2020 у справі № 348/1296/17, від 01.03.2021 у справі №488/1409/16-а.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач на час виникнення спірних правовідносин отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивачка, звертаючись після досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-ІV, до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший на підставі статті 45 Закону № 1058-IV, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах з її новим обчисленням відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, оскільки за таким призначенням звернулася вперше.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а, нормою частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Тому, якщо особі було призначено пенсію відповідно до Закону України № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а надалі при досягненні пенсійного віку така особа виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, необхідно вважати, що за призначенням такої пенсії особа звертається вперше, і має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Отже, показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а не той, що враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17, яка зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, а надалі при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV. Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що в частині третій статті 45 Закону № 1058-ІV дійсно встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку призначення іншої пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.03.2019 у справі № 335/13242/16-а, від 09.06.2021 у справі № 367/1276/17, від 24.06.2021 у справі №243/8903/16-а та від 04.02.2021 у справі № 509/3080/16-а.

З урахуванням вказаного, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити та виплачувати позивачу з 21.01.2021 пенсію за віком згідно із Законом № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за три календарні роки, що передують року призначення такої пенсії - 2018-2020 роки.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі № 380/14422/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин