Справа № 240/9517/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/9517/23
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Малинська паперова фабрика Вайдманн» до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в Акті перевірки, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, спростовуються первинними документами та даними бухгалтерського обліку товариства, а також суперечать нормам матеріального права.
Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
У попередньому судовому засіданні 09 травня 2023 року відповідач подав відзив на позов, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що під час проведення перевірки за наслідками вивчення проведення списання товарно-матеріальних цінностей встановлено саме їх списання, а не уцінка, як стверджує позивач, що, відповідно до вимог підпункту «г» пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України покладає на платника обов`язок по нарахуванню податкових зобов`язань по ПДВ. За наслідками підписання між позивач та ТОВ «Малин Енергоінвест» актів про надання послуг з водопостачання, позивач здійснив оплату, визначених у них сум, у тому числі ПДВ. Однак, у порушення вимог Податкового кодексу України включив зазначені а актах суми сплаченого податку до податкового кредиту, які не підтверджені належним чином складеними та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником податковими накладними. Посилання позивача на індивідуальну та загальну податкові консультації є безпідставними, оскільки такі містять загальні законодавчі положення. При проведеному аналізі походження поставленої ТОВ «Технопрактик» продукції (піддони дерев`яні та кришки) не встановлено її виробника або імпортера, по ланцюгах постачання не прослідковується придбання товару або його виробництво. Взаємовідносини між позивачем та його контрагентом відбувалися без укладення договору. До перевірки надано акти на списання тари та пакувальних матеріалів, згідно яких списуються піддони та кришки (як власного виробництва, так і покупні) як тара під готову продукцію, без зазначення в них конкретного покупця. Крім того, при вивченні умов постанови готової продукції за зовнішньоекономічними контрактами встановлено, що транспортувальна зворотна тара (піддони в комплекті зі всавками під гільзу) не має комерційної вартості, її вартість в митних деклараціях зазначається тільки для митних цілей. В бухгалтерському обліку підприємства дерев`яні піддони не обліковуються як зворотна тара. Наведене, на переконання відповідача, свідчить про не підтвердження платником реального виконання ТОВ «Технопрактик» обов`язків по постачанню продукції, що виключає правові підстави для включення сплачених йому позивачем сум до складу податкового кредиту останнього. При проведенні аналізу наданих до перевірки актів приймання виконаних будівельних робіт, складених ТОВ «АПТ Україна Груп», у порівнянні їх з актами виконаних робіт, по яких встановлені порушення у попередніх перевірках, виявлено ряд невідповідностей по змісту актів та по хронології виконання робіт. У цілому, акти виконаних робіт не дають змоги підтвердити надані/виконані будівельні роботи у встановленій хронології робіт, по їх змісту, черговості виконання будівельних робіт, розшифровці видів робіт, тощо. Закриття актів виконаних робіт проводилося з порушенням проєктної документації на об`єкт «Реконструкція існуючої будівлі гаражів під потреби виробничо-складського корпусу з виробництва електротехнічного картону на території ПрАТ «МПФ Вайдманн». Окрім того, в окремих актах йдеться про послуги генерального підряду (січень жовтень, грудень 2021 року) взагалі без їх розшифрування. Відповідач зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 31 липня 2018 року у справі №808/2549/17 та від 27 липня 2018 року у справі №810/2775/17, складені платником за нереальною операцією первинні документи, незалежно від правильності їх оформлення за зовнішніми ознаками, позбавлені юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди. Зауважує, що під час проведення перевірки позивач не надав доказів того, що ліквідацію основних засобів мала місце у зв`язку з їх знищенням або руйнуванням внаслідок обставин непереборної сили або без годи власника, у тому числі в разі викрадення, або документів про знищення, розібрання або перетворення основних засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися первісним способом. Наведене обумовлює обов`язок платника здійснити нарахування податкового зобов`язання на залишкову вартість списаного основного засобу сітки синтетичної.
З метою надання сторонами витребуваних судом документів та ознайомлення з ними у попередньому судовому засіданні було оголошено перерву.
30 травня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову. Зазначає про помилкове трактування відповідачем Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 2, відповідно до якого собівартість запасів не можу бути відшкодована, якщо ці запаси пошкоджені, якщо вони повністю або частково застаріли або ціна їх продажу знизилась. Саме тому внаслідок пошкодження контактних болтів та затискних втулок, зазначені деталі бути списані з обліку по коморі 2950 та оприбутковані на складі 9001 як брухт міді з метою подальшої реалізації та як заготовка мідна з метою подальшого використання в товаристві. Отже, позивачем була проведена уцінка ТМЦ, яка полягала у зменшенні їх ціни та зміні цільового призначення при подальшому використанні в господарській діяльності з урахуванням дефектів, які виникли, та на балансову вартість брухту міді нараховано ПДВ і зареєстровано податкову накладу. Мідні заготовки (уцінені контакті болти) відповідно до МСБО оприбутковані за новою ціною згідно прибуткового ордера. У подальшому такі заготовки використані для регламентного технічного обслуговування транспортних засобів, про що оформлений акт списання. Отже правові підстави для донарахування грошових зобов`язань на вартість контактних болтів, на переконання позивача, відсутні. Додатково зауважує, що вартість наданих ТОВ «Малин Енергоінвест» послуг визначена за показниками приладів обліку, що, згідно індивідуальної податкової консультації, надавало позивачу право на включення сум ПДВ, сплачених за такі послуги, до складу податкового кредиту навіть за відсутності податкової накладної, складеної названим контрагентом. Заперечуючи твердження відповідача про відсутність обліку дерев`яних піддонів як зворотної тари позивач звертає увагу на звіт про рух піддонів, де у графах 8 та 9 відображена фактична приналежність тари до зворотної або до безповоротної. Зауважує, що твердження відповідача про безпідставність включення сум ПДВ, сплачених ТОВ «АПТ Україна Груп», до податкового кредиту спростовується висновком будівельно-технічної експертизи, згідно якого фактичний перелік та об`єм виконаних будівельних робіт по об`єкту будівництва «Реконструкція існуючої будівлі гаражів під потреби виробничо-складського корпусу з виробництва електротехнічного картону на території замовника у м. Малині», які можливо перевірити візуально-інструментальним обстеженням, що встановлені на дату проведення натурального обстеження, відповідають обсягам робіт, визначеним у актах приймання виконаних будівельних робіт, які були підписані 14 липня 2020 року, 12 та 28 серпня 2020 року, 14 грудня 2020 року, 29 жовтня та 24 грудня 2021 року. Фактичний перелік та об`єм виконаних будівельних робіт по об`єкту «Реконструкція існуючої будівлі цеху з виробництва електроізоляційних матеріалів на території замовника у м. Малині», які можливо перевірити візуально-інструментальним обстеженням, що встановлені на дату проведення натурального обстеження, відповідають обсягам робіт, визначеним в акті приймання виконаних будівельних робіт, який підписано 28 грудня 2022 року.
Ухвалою суду від 13 червня 2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
Суд установив, що у період з 07 по 15 листопада 2022 року працівниками ГУ ДПС у Житомирській області на підставі підпункту 191.1.6 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 200.11 статті 200 та підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «МПФ Вайдманн» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень, липень 2022 року у податкових декларація з податку на додану вартість від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.
У ході перевірки встановлено, що ПрАТ «МПФ Вайдманн» допустило порушення:
пункту 44.1 статті 44, пункту 189.9 статті 189, пунктів 198.1, 198.3, підпункту «г» пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1, 2.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 12137120 грн у червні 2022 року;
Не погодившись з висновками податкового органу ПрАТ «МПФ Вайдманн» подало заперечення, за результатами розгляду яких листом від 27 грудня 2022 року ГУ ДПС у Житомирській області повідомило про залишення їх без змін.
На підставі Акта перевірки 03 січня 2023 року відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення:
Позивач, не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями рішеннями, подав скаргу, за результатами розгляду якої Державна податкова служба України рішенням від 14 березня 2023 року у її задоволенні відмовила, а податкові повідомлення рішення залишила без змін.
Уважаючи такі рішення протиправними, ПрАТ «МПФ Вайдманн» звернулося з цим позовом до суду.
У судовому засіданні 27 червня 2023 року представник позивача наполягав на задоволенні позову з викладених у ньому та у відповіді на відзив підстав.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 , яка проводила перевірку, пояснила, що зроблені за результатами перевірки висновки, ґрунтуються на нормах податкового законодавства.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представників сторін 27 червня 2023 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до журналу судового засідання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).
Як закріплено у підпункті 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 ПК України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних податків.
Податок на додану вартість непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V ПК України (підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V ПК України.
Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.
Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України закріплено, що об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Положеннями статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Приписи пунктів 198.1, 198.3 статті 198 ПК України визначають, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до підпунктів «а» і «б» пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року №996-ХІV з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Закон України №996-ХІV).
Відповідно до статті 1 цього Закону господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 Закону України №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю за впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Статтями 1 та 3 названого Закону передбачено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.
Тому, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 Закону України №996-ХІV).
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків сформував витрати, у тому числі податковий кредит, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Надаючи правову оцінку висновку податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за результатами включення до його складу сум названого податку, сплачених за поставлений ТОВ «Технопрактик» товар у розмірі 465621 грн та виконані ТОВ «АПТ Україна Груп» будівельні роботи у розмірі 11640150 грн, суд зауважує на таке.
Як убачається з Акта перевірки та підтверджено поясненнями свідка у судовому засіданні, підставою для висновку про завищення податкового кредиту по ПДВ за наслідками взаємовідносин з ТОВ «Технопрактик» стало виявлення відсутності реальної можливості у контрагента позивача виконувати договірні зобов`язання.
Такий висновок контролюючого органу базується на інформації, отриманій з Єдиного реєстру податкових накладних, згідно якої ТОВ «Технопрактик» придбало поставлений позивачу товару у ТОВ «Лісмак», яке, у свою чергу не є виробником чи імпортером такого товару та не придбавала його у інших контрагентів.
На спростування висновку податкового органу позивач надав належним чином оформлені первинні документи, якими супроводжувалися взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Технопрактик». У Акті перевірки та в судовому засіданні представник відповідача і свідок зазначили, що претензії щодо належного оформлення первинних документів у контролюючого органу відсутні.
На запитання суду свідок підтвердила, що факт отримання ТОВ «Лісмак» проданого ТОВ «Технопрктик» товару, набувачем якого у послідуючому став позивач, у контрагентів, які не є платниками податку на додану вартість, а тому не зобов`язані складати податкові накладні, що виключає існування в Єдиному реєстрі податкових накладних інформації про рух придбаного позивачем товару в такому реєстрі, не перевірявся.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутність у Єдиному реєстрі податкових накладних інформації про купівлю продаж товару, придбаного позивачем у ТОВ «Технопрактик», не спростовує реальну можливість його придбання.
Додатково суд зауважує, що аналогічні висновки податкового органу виступали предметом судового дослідження у справі №240/9632/21 та визнані судом необґрунтованими. 16 листопада 2022 року рішення суду першої інстанції набрала законної сили за наслідками ухвалення Сьомим апеляційним адміністративним судом постанови про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 травня 2022 року без змін.
Перевіряючи обґрунтованість висновків податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту внаслідок врахування сум ПДВ, сплачених ТОВ «АПТ Україна Груп», суд зауважує на таке.
Як і у взаємовідносинах з ТОВ «Технопрактик» за результатами перевірки контролюючим органом не виявлено та не встановлено неналежне оформлення первинних документів, складених за результатами взаємовідносин з ТОВ «АПТ Україна Груп». Єдиною підставою для висновку про відсутність реального виконання договірних відносин з названим контрагентом стало те, що надані позивачем акти виконаних робіт не дають змоги підтвердити надані/виконані будівельні роботи у встановленій хронології робіт по змісту, черговості виконання, розшифровці видів робіт.
При цьому суд зауважує, що наданим позивачем висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18 травня 2023 року №593/05-2023, фактичний перелік та обсяг виконаних робіт по досліджуваним об`єктам, який встановлено за результатами візуально-інструментального обстеження об`єктів «Реконструкція існуючої будівлі гаражів під потреби виробничо-складського корпусу з виробництва електротехнічного картону на території Замовника» та «Реконструкція існуючої будівлі цеху з виробництва електроізоляційних матеріалів на території замовника», відповідає даним, указаним у звітній документації.
Посилання представника відповідача та свідка на застереження, зроблене експертом у висновку про те, що під час проведення досліджень, щодо визначення відповідності фактичних обсягів виконаних робіт, обсягам зазначеним у звітній документації, експертом досліджувалися виключно роботи, обсяг яких можливо перевірити візуально-інструментальним методом в натурі, на обґрунтування правомірності зробленого за наслідками перевірки висновку, суд до уваги не приймає.
Як убачається з Акта перевірки та підтвердив свідок у судовому засіданні, під час перевірки установлено виконання будівельних робіт. Однак, посадовими особами відповідача ставиться під сумнів правильність визначення обсягу та вартості таких робіт. При цьому, будь-яких аргументів чи доказів на підтвердження обґрунтованості таких сумнівів відповідач ані в Акті перевірки, ані під час розгляду справи судом не назвав.
Також суд зауважує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, достовірні. Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.
Однак, таких доказів відповідач суду не надав.
Так само суд не приймає до уваги аргумент відповідача про відсутність в актах виконаних робіт розшифровки «послуг генерального підряду», оскільки, як убачається з матеріалів справи, виконання будівельних робіт здійснювалось, серед іншого субпідрядними організаціями, з якими договори укладались замовником позивачем, а контроль за їх виконанням здійснював генеральний підрядник ТОВ «АПТ Україна Груп». Саме за надання таких послуг і визначені відповідні суми в актах виконаних робіт.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суду 12105771 грн є помилковим.
Надаючи оцінку таким висновкам податкового органу, суд зауважує на таке.
Як зазначено в Акті перевірки (сторінка 17 такого) згідно наданих до перевірки документів списані болти були оприбутковані підприємством як металобрухт (0,9 кг по ціні 160 грн/кг = 144 грн).
Згідно акта на списання товарно-матеріальних цінностей від 22 червня 2022 року, який міститься у матеріалах справи, позивачем проведено списання болтів контактних 12 шт та втулок затискних 12 шт та оприбуткування таких як заготовка мідна та брухт міді, відповідно.
Зазначене підтверджується податковою накладною від 22 червня 2022 року №131, яка міститься у матеріалах справи, згідно якої позивач нарахував грошове зобов`язання з вартості втулок затискних у розмірі 4705 грн та прибутковим ордером №21 від 24 червня 2022 року, який також доданий позивачем до матеріалів справи, згідно якого оприбуткована заготовка мідна 12 шт за ціною 950,00 грн, всього 114000,00 грн.
Отже твердження відповідача про те, що болти були списані позивачем як брухт міді, спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Щодо твердження відповідача про необхідність нарахування грошового зобов`язання на вартості списаних болтів згідно підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Абзацом 5 пункту 198.3 статті 198 ПК України закріплено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Водночас, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначає, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування визначеної в порядку передбаченому пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 січня 2023 року у справі №560/7669/21, правове регулювання, запроваджене підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, полягає у тому, що шляхом нарахування податкових зобов`язань вилучається (списується) попередньо сформований податковий кредит. При цьому, слід зауважити, що не обов`язково період, у якому були віднесені суми ПДВ до складу податкового кредиту, та період, у якому за визначених ПК України умов має здійснюватися нарахування грошових зобов`язань відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, мають співпадати. Відповідно, при перевірці правильності формування податкового кредиту предметом доказування є обставини, які мали місце на момент віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту, а під час вирішення питання виникнення у платника обов`язку, встановленого підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, обставини, які мали місце у періоді виявлення факту припинення використання товару/необоротного активу у власній господарській діяльності платника податків.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплений у статті 200 ПК України.
Згідно з пунктом 200.1 цієї правової норми сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Як убачається зі змісту Акта перевірки під час її проведення установлено, що згідно з даними, відображеними у бухгалтерському обліку позивача, у червні 202 року здійснено проведення Дт 947 (нестачі і витрати від псування цінностей) Кт 201 (сировина, матеріали). Таким чином, на переконання контролюючого органу, встановлено фактичне списання вартості ТМЦ, що свідчить про їх використання не у господарській діяльності.
Надаючи оцінку наведеному твердженню відповідача, суд зауважує на таке.
Згідно приписів статті 6 Закону України №996-ХІV регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.
На реалізацію наведеної бланкетної норми права, на виконання Програми реформування бухгалтерського обліку із застосуванням міжнародних стандартів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 1998 року № 1706, Міністерством фінансів України 30 листопада 1999 року прийнято наказ №291, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за №892/4185, яким затверджено План рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі План рахунків) та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі Інструкція).
Згідно абзацу 1 розділу І Інструкції, вона встановлює призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов`язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб (далі підприємства).
Згідно положень Інструкції рахунок 23 «Виробництво» призначений для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг).
За дебетом рахунку 23 «Виробництво» відображаються прямі матеріальні, трудові та інші прямі витрати, а також розподілені загальновиробничі витрати і втрати від браку продукції (робіт, послуг) з технологічних причин, за кредитом вартість фактичної виробничої собівартості завершеної виробництвом готової продукції (у дебет рахунків 26, 27), вартість виконаних робіт і послуг (у дебет рахунку 90), собівартість виготовлених у допоміжних (підсобних) виробництвах виробів, робіт, послуг (інструменту, енергії, ремонтно-транспортних послуг тощо).
Також в Інструкції зазначено, що рахунок 23 кореспондується за кредитом з дебетом рахунків, зокрема, 94 «Інші виробничі витрат».
Окрім цього, Інструкцією передбачено, що на рахунку 94 «Інші витрати операційної діяльності» ведеться облік витрат операційної діяльності підприємства, крім витрат, які відображаються на рахунках 90 «Собівартість реалізації», 91 «Загальновиробничі витрати», 92 «Адміністративні витрати», 93 «Витрати на збут».
Рахунок 94 «Інші витрати операційної діяльності» має такі субрахунки, зокрема, 947 «Нестачі і втрати від псування цінностей».
Додатково в Інструкції закріплено, що на субрахунку 947 ведеться облік нестач грошових коштів та інших цінностей і втрат від псування цінностей, що виявлені в процесі заготовлення, переробки, збереження, та реалізації. Одночасно із списанням цінностей, винних у нестачі яких не встановлено, на витрати, балансова вартість списаного активу зараховується на позабалансовий рахунок 07 «Списані активи».
Визначаючись з необхідністю нарахувати грошове зобов`язання на вартість болтів контактних, слід звернути увагу на положення Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 2 «Запаси».
Згідно пункту 28 названого положення собівартість запасів не може бути відшкодована, якщо ці запаси пошкоджені, якщо вони повністю або частково застаріли або ціна їх продажу знизилася. Собівартість запасів не може також бути відшкодована, якщо зросли попередньо оцінені витрати на завершення виробництва або попередньо оцінені витрати на збут. Практика часткового списання запасів нижче собівартості до чистої вартості реалізації збігається з тією точкою зору, що балансова вартість активів не повинна перевищувати суму, яка очікується від їх продажу або використання.
Саме у відповідності до наведених положень Інструкції та МСБО 2 позивачем за результатами встановлення факту пошкодження контактних болтів та неможливості їх використання за призначенням проведено запис у бухгалтерському обліку Дт 947 Кт 201 та за результатами визначення можливості їх використання як мідних заготовок оприбутковано такі зі складенням податкової накладної на розмір такого оприбуткування.
Таким чином, віднесення вартості пошкоджених болтів до витрат, на переконання суду, не підтверджують факт їх здійснення не у господарській діяльності.
Будь-яких інших доказів, на підтвердження використання не у господарській діяльності позивача ТМЦ, вартість яких відображена на рахунку 947, відповідач суду не надав.
Посилаючись на положення пункту 189.9 статті 189 ПК України, відповідач уважає, що залишкова вартість сітки підлягала оподаткуванню податком на додану вартість.
Відповідно до названої правової норми у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.
Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв`язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.
Саме посилаючись на положення другого абзацу наведеної правової норми, позивач уважає, що обов`язок по нарахуванню грошового зобов`язання по ПДВ із залишкової вартості сітки у нього не виник. На підтвердження своєї позиції посилається на індивідуальну податкову консультацію, надану ДПС України 10 вересня 2020 року.
Згідно зазначеної консультації, у випадку ліквідації основних засобів у зв`язку з їх знищенням, розібранням або перетворенням у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням, платник податку не нараховує податкові зобов`язання з ПДВ (у тому числі, відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України) у випадку, зокрема, подання контролюючому органу належним чином оформленого акта на списання основних засобів за формою, встановленою наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинного обліку» від 29 грудня 1995 року №352, або за довільною формою, за умови, що такий документ міститиме всю необхідну інформацію, яка дозволить ідентифікувати операцію, та матиме належні реквізити первинного документа. Незалежно від форми складання документа на списання основних засобів такий документ має підтверджувати факт знищення, розібрання або перетворення основних засобів в інший спосіб, внаслідок чого основний засіб не може використовуватися за первісним призначення.
Також у індивідуальній податковій консультації зазначено, що відповідно до пунктів 41 43 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30 вересня 2003 року №561, для визначення непридатності основних засобів до використання, можливість їх використання іншими підприємствами, організаціями та установами, неефективності або недоцільності їх поліпшення (ремонту, модернізації тощо) та оформлення відповідних первинних документів керівником підприємства створюється постійно діюча комісія. Така комісія: здійснює безпосередній огляд об`єкта, що підлягає списанню; установлює причини невідповідності критеріям активу; визначає осіб, з вини яких сталося передчасне вибуття основних засобів з експлуатації, вносить пропозиції щодо їх відповідальності; визначає можливість продажу (передачі) об`єкта іншим підприємствам, організаціям та установам або використання окремих вузлів, деталей, матеріалів, що можуть бути отримані при демонтажі, розбирання (ліквідації) основних засобів, установлює їх кількість і вартість; складає і підписує акти на списання основних засобів.
Однак, наданий позивач акт списання основних засобів, такої інформації не містить, зокрема, позивачем не надано під час перевірки документів, складених комісією за наслідками з`ясування всіх зазначених вище питань.
З огляду на викладене суд погоджується з твердженням відповідача, що позивачем під час перевірки не надано документів, які б підтверджували здійснення списання сітки внаслідок її ліквідації без згоди платника, а тому останній в силу приписів пункту 189.9 статті 189 ПК України зобов`язаний визначити грошове зобов`язання з суми залишкової вартості такої сітки та скласти відповідну податкову накладну.
За результатами проведеної перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено включення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених постачальнику послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, без складення таким постачальником податкових накладних і реєстрації їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Посилаючись на те, що основним видом діяльності постачальника позивача ТОВ «Малин Енергоінвест» є забір, очищення і постачання води, такий зобов`язаний складати та реєструвати податкові накладні на послуги з водопостачання та водовідведення, а тому в силу приписів пункту 198.6 статті 198 ПК України позивач не мав право на включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених названому постачальнику без належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.
Надаючи правову оцінку наведеному висновку, суд зауважує на таке.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 201.11 статті 201 ПК України закріплено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:
а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;
б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку).
З метою з`ясування правомірності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту без належним чином оформлених податкових накладних, сплачених за послуги водопостачання та водовідведення на підставі рахунків, виставлених постачальником за умови, що облік відпущеної води та прийнятих стоків здійснюється постачальником засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державної реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію, позивач звернувся за індивідуальної податковою консультацією.
06 вересня 2016 року Державна фіскальна служба України надала ПрАТ «МПФ Вайдманн» індивідуальну податкову консультацію, згідно якої якщо рахунок, що виставляється платнику податку за надані послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, містить загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, то такий рахунок для отримувача послуг є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту без отримання податкової накладної.
Під час проведення перевірки та розгляду справи судом податковий орган не ставив під сумнів, що підписані позивачем та ТОВ «Малин Енергоінвест» акти про надання послуг з водопостачання, складені за послуги, вартість яких визначена за показниками приладів обліку, а тому суд погоджується з твердженням позивача про наявність у нього підстав для включення сум ПДВ, сплачених ТОВ «Малин Енергоінвест» за надані послуги з водопостачання, до складу податкового кредиту без отримання податкових накладних.
Посилання відповідача на існування у ТОВ «Малин Енергоінвест» обов`язку по складанню податкових накладних за наслідками надання послуг з водопостачання, не спростовує право позивача на включення сум ПДВ, сплачених ТОВ «Малин Енергоінвест» за надані послуги з водопостачання, до складу податкового кредиту без отримання податкових накладних.
Будь-яких заперечень щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень підпункту «а» пункту 201.11 статті 201 ПК України Акт перевірки, так само як і відзив на позов, не містять.
Таким чином висновок податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту на суму 6247 грн є помилковим.
Отже, за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що твердження відповідача про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ на суму 12112018 грн є помилковим.
Надаючи правову оцінку вимозі позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, якими визначено суму завищення бюджетного відшкодування та суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, суд зауважує на таке.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплений у статті 200 ПК України.
Згідно з пунктом 200.1 цієї правової норми сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 закріплено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.
Частиною 3 цієї правової норми закріплено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 194, 242-246, 250, 255, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов Приватного акціонерного товариства «Малинська паперова фабрика Вайдманн» задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис