Справа № 320/15236/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

13 липня 2023 року Київ № 320/15236/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення відповідача щодо визначення в якості безпідставно набутих та надміру виплачених грошових коштів пенсії у сумі 278 923, 87 грн., що виплачувалася позивачу під час вимушеного прогулу останнього з 22.01.2020 по 31.05.2021;

- визнати протиправним рішення відповідача від 19.01.2022 № 15, та дії відповідача щодо відрахування, починаючи з лютого 2022 року з пенсії позивача коштів у розмірі 20% призначеної пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснювати виплату позивачу в повному розмірі нарахованої пенсії та здійснити нарахування та виплату протиправно утриманих коштів пенсії.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Адміністративний позов не відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 5 та 8 частини п`ятої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються: 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як убачається зі змісту позову, позивач просить суд визнати протиправним рішення відповідача щодо визначення в якості безпідставно набутих та надміру виплачених грошових коштів пенсії у сумі 278 923, 87 грн., що виплачувалась позивачу під час вимушеного прогулу останнього з 22.01.2020 по 31.05.2021, а також визнати протиправним рішення відповідача від 19.01.2022 № 15, та дії відповідача щодо відрахування, починаючи з лютого 2022 року з пенсії позивача коштів у розмірі 20% призначеної пенсії, у той час як до суду звернувся з такою позовною заявою 01.05.2023, тобто з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Із наданих до позову документів встановлено, що відповідач листом від 26.05.2021 № 14023-13205/Л-02/8-2600/21 на заяву позивача від 23.04.2021 (зареєстрована 28.04.2021 за вх. № 13205/Л-2600-21) повідомив позивача про припинення виплати пенсії з 01.06.2021.

Таким чином станом на травень місяць 2021 року позивачеві було достеменно відомо про порушення його прав.

Разом із тим позивачеві було відомо про відрахування коштів у розмірі 20% з його пенсії. Однак як він стверджує у позові, після повномасштабного вторгнення полковник ОСОБА_1 , як заступник начальника відділу організації бойового застосування сил та засобів оперативного управління Адміністрації Держприкордонслужби, був активно задіяний у заходах з відсічі збройної агресії, у т.ч. перебуваючи тривалий час поза межами Києва, тому не звертав увагу на розмір пенсії, що йому виплачувалась, як і не мав можливості звернутись із відповідним запитом до відповідача. І тому тоді, коли з`явилась така можливість, позивач шляхом співставлення сум нарахованої та фактично виплаченої пенсії з`ясував, що з його пенсії тривалий час утримуються значні для нього кошти без жодного його повідомлення, чи його згоди.

Однак, ці твердження позивача не підтверджені жодними документальними доказами.

Лише 14.02.2023 позивач звернувся до відповідача з листом із вимогою негайно припинити незаконне стягнення відрахувань з його пенсійного забезпечення, та у відповідь на звернення отримав лист відповідача від 01.03.2023, з якого дізнався про спірне рішення від 19.01.2022 № 15.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутись до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Керуючись зазначеними обставинами, суд констатує, що в момент отримання позивачем пенсійних виплат в меншому розмірі, останній міг та мав реальну можливість дізнатись про порушення свого права та своєчасно звернутись до суду на його захист, а тому строк звернення до суду для позивача обраховується з лютого 2022 року.

Звертаючись 01.05.2023 до суду з позовом про визнання протиправними рішень та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

У позові позивач стверджував про порушення прав протиправною відповіддю відповідача від 01.03.2023.

Проте матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також заяви про поновлення строку звернення до суду, ураховуючи, що між датою, з якої відбулось порушення прав незаконним, на думку позивача, відрахуванням коштів з його пенсії з лютого 2022 року, зверненням до відповідача та в подальшому до суду пройшло більше одного року.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку про пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку.

Слід зазначити, що встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

У силу вимог частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Із позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до частини сьомої статті 161 Кодексу, до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

У порушення цих вимог процесуального закону, позивачем не було надано копії оскаржуваного рішення та доказів того, що позивач вживав усіх можливих заходів для самостійного його одержання і йому було відмовлено.

У силу вимог частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 132 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01.01.2023 складає 2684, 00 грн.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір передбачено», що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Прохальна частина позову містить чотири вимоги немайнового характеру, а саме: про визнання протиправними двох рішень відповідача, визнання протиправними дії та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому вимога про визнання протиправними дії відповідача щодо відрахувань пенсії та зобов`язання його здійснювати виплату у повному розмірі вважається однією вимогою (основана та похідна).

Таким чином, загальна сума судового збору за заявлені позивачем вимоги складає 3220, 80 грн.

Доказів сплати судового збору позивачем суду не надано, натомість надано копії посвідчення учасника бойових дій.

Отже позивач уважає, що він звільнений від сплати збору як учасник бойових дій.

Із приводу викладеного суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 12, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Тобто лише у справах, в яких предметом спору є правовідносини стосовно наявності статусу учасника бойових дій або предметом спору є правовідносини стосовно прав та гарантій особи як учасника бойових дій, а також правовідносини стосовно прав та гарантій військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, такі особи звільняються від сплати судового збору.

При цьому, пункт 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» кореспондується із положеннями статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що хоча вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушені права нерозривно пов`язані саме із статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які в свою чергу встановлені Конституцією України та іншими законами.

Спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав позивача, що безпосередньо випливає із реалізацією ним статусу учасника бойових дій, а також правовідносини стосовно прав та гарантій військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, а отже відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пунктів 12 та 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2018 у справі № 820/2891/17, від 26.03.2018 у справі № 805/3967/17-а, від 03.04.2018 у справі № 814/2000/17, від 13.07.2018 у справі № 461/618/17, від 23.08.2018 у справі № 800/416/17, від 07.08.2018 у справі № 826/14550/17, від 30.07.2019 у справі № 701/226/19.

Предметом цього спору є дії та рішення відповідача щодо відрахування, починаючи з лютого 2022 року з пенсії позивача коштів у розмірі 20% призначеної пенсії, а не захист прав позивача як учасника бойових дій та/або військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки спір у цій справі не пов`язаний із соціальним захистом позивача як учасника бойових дій та/або військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а тому позивач не звільнений від сплати судового збору на підставі положень пунктів 12 та 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального закону.

Вказані недоліки повинні бути усунені шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї ухвали;

- документальних доказів того, що позивач був активно задіяний у заходах із відсічі збройної агресії, у т.ч. перебуваючи тривалий час поза межами Києва, із зазначенням у цих документах дат (періодів) та місць перебування позивача;

- копії рішення відповідача від 19.01.2022 № 15, або надати докази, що позивач вживав усіх можливих заходів для самостійного його отримання та йому було відмовлено;

- оригіналу документа про сплату 3220, 80 грн. судового збору за три вимоги немайнового характеру.

Керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

відмови ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Шевченко А.В.