Справа № 280/2445/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 липня 2023 року Справа № 280/2445/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, )

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу , -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (далі - третя особа), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди у формі доплати за вислугу років за наявності стажу починаючи з 15 вересня 2022 року;

скасувати наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 02.08.2021 № 75-ос;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 5 (п`ять) місяців 8 (вісім) днів стажу за період з 23.05.2013 по 01.10.2013;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 5 (п`ять) років стажу роботи в галузі права за період з 27.09.2007 по 30.09.2013;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді 3 (три) роки 8 (місяців) 1 (один) день стажу за період військової служби з 24.06.2021 по 14.09.2022;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 (сорок) відсотків посадового окладу з 15 вересня 2022 року;

зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести донарахування та виплату судді ОСОБА_1 суддівської винагороди разом з доплатою за вислугу років у розмірі 40 (сорок) відсотків посадового окладу за період починаючи з 15 вересня 2022 року і в подальшому здійснювати такі виплати до дня фактичного звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області.

Крім того, просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що має право на отримання доплати за вислугу років 40%, на підставі юридичних висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 04 грудня 2018 року № І1-р/2018, згідно яких на думку позивача, обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення суддів від посади чи від здійснення правосуддя, тобто у випадках, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто, або не обумовлені його поведінкою, тому оскаржуваний наказ є протиправним. Зокрема звертає увагу, що стаж на посаді судді слід рахувати з Указу Президента про призначення на посаду. Крім того, зазначає, що період військової служби слід рахувати в подвійному розмірі, та вважає, що йому слід зарахувати 5 років до стажу роботи судді, так як на момент призначення він мав такий стаж. Просить позов задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що позивач немає право на отримання доплати за вислугу років 40%, так як не має стажу більше ніж 15 років, також вважає обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, є правомірним. Зокрема звертає увагу, що стаж на посаді судді слід рахувати не з Указу Президента про призначення на посаду, а з моменту зарахування до штату. Крім того, зазначає, що період військової служби позивачу зарахований однак не в подвійному розмірі, також заперечує, що позивачу слід зарахувати 5 років стажу на посаді судді, так як на момент призначення його на посаду судді Законом України «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою. Просить з задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа зазначила, що оскільки Головне управління не володіє інформацією щодо взаємовідносин між позивачем та відповідачем по цій справі, то Головне управління не може надати будь-які дані на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Просить про результати розгляду повідомити.

Ухвалою від 24.04.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 22 травня 2023 року.

Протокольною ухвалою суду від 22.05.2023 відкладено підготовче засідання до 19.06.2023.

Ухвалою суду від 19.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.07.2022.

Сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

Указом Президента України від 23 травня 2013 року № 302/2013 ОСОБА_1 (далі позивач) призначений на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області.

Указом Президента України від 26 вересня 2015 року № 564/2015 позивач призначений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області.

Наказом Голови Енергодарського міського суду №04-24 від 19.07.2021 за позивачем, у зв`язку із залученням до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», збережено місце роботи (посади судді) та середній заробіток.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем з липня 2021 року позивач залучений до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З серпня 2021 ТУ ДСА почали нараховувати та сплачували щомісяця позивачеві суддівську винагороду у розмірі середнього заробітку на час військової служби.

З листа відповіді №08-04/1283 від 04.04.2023 позивачу стало відомо, що після того як ОСОБА_1 став до лав ЗСУ, був виданий наказ ТУ ДСА України в Запорізькій області від 02.08.2021 № 75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу судді ОСОБА_1 » і внаслідок цього наказу було зупинено з 02.08.2021 виплату доплати до посадового окладу за вислугу років.

Судом встановлено, що Запорізьким окружним адміністративним судом розглядалася справа №280/5033/22 стосовно визнання протиправною бездіяльність територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди починаючи з 19 липня 2022 року, саме в цій частині позовних вимог позов було задоволено.

Наказом територіального управління від 15.09.2022 № 108-ос з 15 вересня 2022 року відновлено виплату судді Енергодарського міського суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди у розмірі посадового окладу відповідно до штатного розпису. Проведення вищевказаних виплат підтверджується довідкою від 03.05.2023 № 08-02/271.

Відповідно до довідки про стаж роботи в галузі права ВАСУ за період з 27.09.2007 по 23.05.2013, позивач працював у апараті ВАСУ та має стаж у галузі права 5 років 4 місяці 23 дні (а.с.86). В цій довідці перераховані посади які займав позивач в цей період.

Згідно Рішення Конституційного Суду України 04.12.2018 № 11-р/2018 наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.12.2018 № 04-69 судді ОСОБА_1 з 04 грудня 2018 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу.

До стажу роботи, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, судді ОСОБА_1 були зараховані наступні періоди роботи (станом на 04 грудня 2018 року): 05 років 02 місяці 03 дні стажу роботи на посаді судді (ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та 03 роки стажу професійної діяльності у сфері права (ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), тобто 08 років 02 місяці 03 ні.

У подальшому, наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.10.2020 № 04-32 у зв`язку зі зміною стажу роботи судді ОСОБА_1 з 01 жовтня 2020 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу як такому, стаж роботи якого становить 10 років (07 років стажу роботи на посаді судді та 03 роки стажу професійної діяльності у сфері права).

Наказом територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 № 75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » виплату доплати за вислугу років до посадового окладу судді ОСОБА_1 зупинено з 02 серпня 2021 року.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (втратив чинність частково) та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (чинний), які визначають організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

На момент призначення позивача на посаду судді діяв Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI , згідно ст.52 цього закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до ч.1 ст. 65 наведеного Закону на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Згідно ст. 135 Закону №№2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до ст.137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За приписами частини п`ятої статті 135 Закону №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Держава своєю чергою забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (стаття 130 Основного Закону України).

Стосовно вимоги позивача про скасування Наказу територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 № 75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 »

Відповідно до ч.4 ст.148 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Як зазначено у ч.8 ст.133 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», Рада суддів України: 1) розробляє та організовує виконання заходів щодо забезпечення незалежності судів і суддів, поліпшення стану організаційного забезпечення діяльності судів; 2) розглядає питання правового захисту суддів, соціального захисту суддів та їхніх сімей, приймає відповідні рішення з цих питань; 3) здійснює контроль за організацією діяльності судів, заслуховує з цих питань Голову Державної судової адміністрації України, його заступників, керівників структурних підрозділів і територіальних управлінь Державної судової адміністрації України; 4) звертається з пропозиціями щодо питань діяльності судів до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) затверджує зразки посвідчень судді, судді у відставці; 6) здійснює контроль за додержанням вимог законодавства щодо врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів, Голови чи членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голови Державної судової адміністрації України чи його заступників; приймає рішення про врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів у діяльності зазначених осіб (у разі якщо такий конфлікт не може бути врегульований у порядку, визначеному процесуальним законом); 7) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з ч.10 ст.135 Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

При вирішенні цього спору суд, в порядку ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №990/4/2, які полягають у наступному.

Під час здійснення правосуддя існують випадки, коли за певних умов суддя не може здійснювати правосуддя. Такі випадки поділяються на дві категорії.

До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, при проведенні кваліфікаційного оцінювання та застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя.

Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, припинення роботи суду у зв`язку з військовими діями, стихійним лихом, нездійснення суддею правосуддя у разі ліквідації, реорганізації суду, перебуванням судді у відрядженні, тимчасова непрацездатність, перебування у різного роду відпустках (основна, додаткова, соціальна), у зв`язку з мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст.151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

У п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)) зазначено: «2.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами, а саме: - частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду; - частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації; - частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

З огляду на наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що вказане Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)) стосується не тільки попередніх редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», які також не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню, тобто Конституційний Суд України вирішує питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону України від 02.06.2016 за №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Враховуючи викладене, обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя, допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 04.12.2018 за №11-р/2018 (Справа №1-7/2018(4062/15)).

Відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності та як наслідок відсторонення позивача від посади чи від здійснення правосуддя.

Матеріали справи свідчать, що відповідач протиправно зупинив з 02.08.2021 виплату доплати до посадового окладу за вислугу років позивачу.

На думку суду, наявність листа Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області від 06.07.2021 за №040808-15/2574-2021 не може бути причиною для вчинення та прийняття ТУ ДСА в Запорізькій області протиправних дій та рішень.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що Наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.08.2021 №75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » не обґрунтований, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 п`ять років стажу професійної діяльності у сфері права (з 27.09.2007 року по 30.09.2013 року), врахувати до стажу роботи на посаді судді період з дати видання Указу Президента України від 23.05.2013 № 302/2013 про призначення на посаду судді по дату зарахування ОСОБА_1 до штату Енергодарського міського суду Запорізької області (01 жовтня 2013 року), зарахувати до стажу роботи на посаді судді період військової служби з 24.06.2021 року по 14.09.2021 року у кратному обчисленні (03 роки 08 місяців 01 день), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 2453-VI. Так, статтею 64 вказаного Закону встановлювалися наступні вимоги до кандидата на посаду судді: «на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою».

Тобто, стаж роботи, який давав право ОСОБА_1 бути призначеним на посаду судді відповідно до ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 2453-VI є три роки,, саме ця норма повинна бути застосована при розрахунку стажу роботи на посаді судді, а ні ст. 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, яка діяла вже після призначення позивача на посаду судді.

У спільному листі Вищої ради правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ради суддів України, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 № 41783/0/9-18/2664/0/2-18/01-6567/18/9рс-1112/18/1-22433/18/02/3878 висловлено правову позицію, згідно з якою при здійсненні розрахунку стажу, що дає право на встановлення доплати за вислугу років, необхідно враховувати порядок призначення судді на посаду вперше, оскільки під час такого призначення застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді.

Таким чином, застосування до стажу роботи, що дає право на встановлення ОСОБА_1 доплати за вислугу років 3 років відповідно до положень ст. 64 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 2453-VI є правомірним, оскільки саме такі вимоги застосовувалися до нього як до кандидата на посаду судді, під час вирішення питання щодо призначення на посаду судді.

Стосовно зарахування до стажу роботи періоду з дати видання Указу Президента України від 23.05.2013 № 302/2013 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді по дату зарахування ОСОБА_1 до штату Енергодарського міського суду Запорізької області (01 жовтня 2013 року), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Також Радою суддів України рішенням від 23.03.2012 № 18 затверджені правові позиції щодо виплати суддівської винагороди у зв`язку з введенням в дію з 01 січня 2012 року нових умов оплати праці суддів. Так, у п. 5.2 вищевказаних правових позицій Радою суддів України зазначається про те, що обчислення стажу роботи судді має проводитися з часу зарахування його до штату суду.

Вказана правова позиція Ради суддів України узгоджується з нормами ч. 2 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Тобто, законом чітко встановлено, що дія такої гарантії суддівської незалежності, як матеріальне забезпечення, розпочинається з моменту зарахування судді до штату відповідного суду.

В частині вимог щодо пільгового обчислення стажу роботи за період з 24 червня 2021 року по 14 вересня 2022 року слід зазначити про те, що порядок зарахування періодів роботи до стажу роботи на посаді судді визначений ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким встановлено перелік посад та періодів, які зараховуються до стажу роботи судді, який застосовується для цілей ст. 135 (визначення розміру доплати за вислугу років) та ст. 116 (звільнення судді у відставку).

У той же час, у своєму адміністративному позові ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги щодо пільгового обчислення стажу, посилається на норми статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з якими час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Однак, оскільки у період з 19 липня 2021 року по 14 вересня 2022 року ОСОБА_1 не був звільнений з посади судді, стаж роботи у цей час зараховується до стажу роботи на посаді судді на підставі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Тобто, правовідносини у цій частині не потребують додаткового врегулювання порівняно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо посилання позивача на ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як на підставу для обґрунтування пільгового обчислення стажу роботи на посаді судді, суд звертає увагу на те, що вказана норма Закону передбачає лише зарахування часу перебування громадян України на військовій службі для встановлення пенсій на пільгових умовах, а не пільгове обчислення стажу роботи, що дає право на вислугу років.

Також безпідставним є посилання позивача на норми ст. 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям, оскільки предметом регулювання Закону України «Про пенсійне забезпечення» є виключно відносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням громадян України, а не відносини щодо соціального та матеріального забезпечення працюючих суддів, які врегульовані спеціальним законом Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Також суд не вважає доречним і посилання позивача на п. 2.3. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071, оскільки у вказаному пункті чітко зазначено про те, що окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу).

Щодо посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 червня 2020 року по справі № 185/7049/16-а, від 05 червня 2018 року по справі № 348/347/17, від 30 липня 2019 року по справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року по справі № 185/4140/17 суду зазначає про те, що предметом спору в усіх вище перелічених справах є призначення пенсії. Відповідно, висновки Верховного Суду не стосуються порядку обчислення стажу роботи на посаді судді для цілей призначення доплати за вислугу років, у зв`язку з чим не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Таким чином, вимоги позивача щодо зарахування до його стажу роботи п`яти років стажу професійної діяльності у сфері права (з 27.09.2007 року по 30.09.2013 року); зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду з дати видання Указу Президента України від 23.05.2013 № 302/2013 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді по дату зарахування ОСОБА_1 до штату Енергодарського міського суду Запорізької області (01 жовтня 2013 року); зарахуванню до стажу роботи на посаді судді період військової служби з 24.06.2021 року по 14.09.2021 року у пільговому (кратному) обчисленні (03 роки 08 місяців 01 день) задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з 15 вересня 2022 року, суд зазначає наступне.

Станом на 15 вересня 2022 року стаж роботи ОСОБА_1 , обчислений відповідно до положень ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, становив: 11 років 11 місяців 14 днів (08 років 11 місяців 14 днів стажу роботи на посаді судді та 03 роки 00 місяців 00 днів стажу професійної діяльності у сфері права).

Відповідно до ч. 5 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на встановлення доплати за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу має суддя за наявності стажу роботи більше 15 років.

У той же час, оскільки стаж роботи позивача станом на 15 вересня 2022 року становить менше 15 років, позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області провести донарахування та виплату суддівської винагороди разом із доплатою за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу з 15 вересня 2022 року і в подальшому проводити такі виплати до дня фактичного звільнення суддів ОСОБА_1 з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області зазначаємо про те, що судом встановлено те, що наказ № 75-ос «Про зупинення виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 » прийнятий територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним та підлягає скасуванню.

Так як вимоги позивача щодо встановлення йому доплати у розмірі 40% посадового окладу з 15 вересня 2022 року визнаного необґрунтованим, таким чином донарахуванню та виплаті підлягає суддівська винагорода, обчислена з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу, яка була встановлена позивачу наказом голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 01.10.2020 № 04-32. Слід зазначити, що вищевказаний наказ ОСОБА_1 не оскаржувався, заперечення щодо нього до територіального управління не надходили.

Щодо аргументів позивача стосовно того, що відповідач з метою обґрунтування необхідності обмеження його суддівської винагороди може посилатися на норми законопроекту від 27.12.2022 № 8312 «Проект Закону про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення правового регулювання питань, пов`язаних із здійсненням заходів правового режиму воєнного стану» суд вважавє дані аргументи та пояснення сторін не доречними, так як суд робить висновки не на підставі проектів законів, а на підставі закону- нормативно-правового акту, який має вищу юридичну силу, що регулює найважливіші суспільні відносини шляхом встановлення загальнообов`язкових правил, прийнятий в особливому порядку (законодавчим органом влади).

Щодо вимоги позивача проводити такі виплати до дня фактичного звільнення суддів ОСОБА_1 з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області, суд зазначає про те, що ця вимога звернена на майбутнє, права позивача у даній частині не є порушеними та не потребують захисту у судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення нею інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ) третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, )- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області 02.08.2021 № 75-ос.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 12.07.2023.

Суддя О.В. Конишева