Справа № 140/6300/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6300/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України, Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України (далі відповідач 1), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач 2) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу»; зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 30 червня 2022 року був звільнений з посади головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Однак у день звільнення в порушення вимог частини четвертої статті 87 вказаного Закону йому не було виплачено вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. На звернення до Головного управління безпеки військової служби Збройних сил України про надання інформації про всі нараховані та виплачені суми при звільненні 16 грудня 2022 року позивач отримав повідомлення, що його заяву направлено до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України. Проте ні від Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України, ні від Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України позивач відповіді не отримував.

Вважаючи дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України такими, що порушують його конституційні права та трудове законодавство, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 (а.с.34-36) позовні вимоги не визнав й у задоволенні позову просив відмовити повністю, мотивуючи тим, що Головним управлінням безпеки військової служби Збройних Сил України при звільненні позивача з державної служби наказом від 30 червня 2022 року №14-ДС ОСОБА_1 встановлено виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що спростовує протиправні дії відповідача 1 щодо не нарахування вихідної допомоги. Поряд з тим виплата належних при звільненні коштів, у тому числі вихідної допомоги державним службовцям при їх звільненні з державної служби відповідачем 1 не здійснюється, оскільки обов`язок щодо його фінансового забезпечення покладено на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, що вказує на відсутність законних підстав у відповідача 1 на здійснення виплати позивачу вихідної допомоги.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву у задоволенні позову просив також відмовити (а.с.47-48), зазначивши, що з 13 травня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (переформованого у Головне управління безпеки військової служби Збройних Сил України). Поряд з тим 25 лютого 2022 року полковника ОСОБА_1 було зараховано до списків особового складу Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України на посаду начальника відділу технічного нагляду та охорони праці як такого, що призваний за мобілізацією. Тобто, перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України ОСОБА_1 виявив бажання призватись на військову службу. Водночас у разі, коли державний службовець або працівник виявив бажання щодо призову на військову службу, його призову має передувати звільнення з посади, яку він обіймає, оскільки відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, серед іншого, працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України. При цьому відповідно до статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін. Вихідна допомога не виплачується у разі звільнення за цією підставою.

Враховуючи вимоги статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та статті 83 Закону України «Про державну службу» Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України було зупинено виплату заробітної плати ОСОБА_1 за посадою головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України у зв`язку з призовом на військову службу і набуттям статусу військовослужбовця та з 25 лютого 2022 року нараховувалось і виплачувалось грошове забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_1 за посадою начальника відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на від учасників справи не надходило.

Ухвалою суду від 11 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 про залишення позову без розгляду.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 у період з 13 травня 2020 року по 30 червня 2022 року працював на посаді головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, що підтверджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 (а.с.13-15).

З відомостей трудової книжки також встановлено, що 12 червня 2020 року ОСОБА_1 присвоєно 4 ранг державного службовця.

Наказом начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 30 червня 2022 року №14-ДС ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з скороченням посади (а.с.10). При цьому у вказаному наказі зобов`язано відповідно до вимог частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

У зв`язку з неотриманням визначеної наказом від 30 червня 2022 року №14-ДС вихідної допомоги позивач звертався до відповідачів із заявами від 17 листопада 2022 року та від 14 грудня 2022 року, у яких просив надати довідку про нараховані та виплачені суми при звільненні, однак відповіді так і не отримав (а.с.17-18).

При цьому, у зв`язку з тим, що викладені у заяві, адресованій Головному управлінню безпеки військової служби Збройних Сил України, питання не відносяться до компетенції управління, вказана заява була направлена для розгляду до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (а.с.37-38).

Невчинення відповідачами дій щодо нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, стали зумовили звернення позивача до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VIIІ «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIIІ).

Згідно зі статтею 1 Закону №889-VIIІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIIІ цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами першою-третьою статті 5 Закону №889-VIIІ, встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені у статті 87 Закону №889-VIIІ.

Так частиною першою статті 87 Закону №889-VIIІ визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

При цьому у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (частина четверта статті 87 Закону №889-VIIІ).

Отже, наведені положення Закону надають право громадянам на отримання вихідної допомоги у разі звільнення з державної служби у зв`язку з скороченням посади.

Суд також звертає увагу на те, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Як було встановлено судом, позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України та наказом від 30 червня 2022 року №14-ДС був звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ у зв`язку з скороченням посади. У наказі Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 30 червня 2022 року №14-ДС про звільнення позивача з посади визначена необхідність виплати йому вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Таким чином, у день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Враховуючи те, що фінансове забезпечення Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України покладено на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, що не заперечується відповідачем 2 та підтверджується відповідною довідкою відповідача 1 (а.с.41), то у день фактичного звільнення із займаної посади відповідачу 2 необхідно було дотримуватись вимог чинного законодавства України та провести виплату всіх гарантованих законодавством коштів, зокрема і вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Однак в порушення вказаних вище норм відповідачем 2 не було виплачено позивачу вихідну допомогу. При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача 2 у відзиві на позовну заяву на пункт 3 частини першої статті 83 Закону №889-VIIІ, у якому вказано, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону), оскільки з наказу від 30 червня 2022 року №14-ДС чітко вбачається, що позивач був звільнений саме на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ у зв`язку із скороченням посади. Доказів внесення до цього наказу змін стосовно формулювання підстав та причин звільнення матеріали справи не містять.

Отже, за наведених обставин судом встановлено допущення відповідачем 2 протиправної бездіяльності, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Конституційний Суд України у рішенні від 16 жовтня 2007 року №8-рп/2007 вказав, що «державна служба та служба в органах місцевого самоврядування є одним з видів трудової діяльності громадян». Тому отримання вихідної допомоги при звільненні необхідно розглядати не лише як майнове право, але також і як складову трудових прав особи.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач довів підставність позовних вимог, а відповідач 2, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону, а тому позов до відповідача 2 необхідно задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги відповідно до частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII та зобов`язання Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII.

Поряд з тим аналогічні позовні вимоги, заявлені позивачем до Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач 1 у цьому випадку не допустив протиправних дій/бездіяльності по відношенню до позивача, адже у наказі від 30 червня 2022 року №14-ДС відповідно до приписів частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII встановив виплатити останньому вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Враховуючи, що фінансове забезпечення Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України покладено на Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України, то саме відповідач 2 у цьому разі зобов`язаний виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат відповідно до частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління безпеки військової служби Збройних Сил України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 13/24, ідентифікаційний код юридичної особи 26621314), Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 22990368) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк