Справа № 340/3463/23
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3463/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючої-судді Казанчук Г.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 28.02.2023 р. Nol8 в частині не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди роботи:

??з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. в Оріхово-Зуєвській аптеці №331, Росія;

??з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. в радгоспі імені Дзержинського Автономної Республіки Крим.

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. в Оріхово-Зуєвській аптеці №331, Росія; з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. в радгоспі імені Дзержинського Автономної Республіки Крим, згідно записів у її трудовій книжці та призначити пенсію з урахуванням вказаних періодів роботи, починаючи з 23.02.2022 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що на виконання рішення суду у справі 340/4673/22 їй було призначено/поновлено виплата пенсії, проте після розгляду її заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 28.02.2023 року №38 призначено пенсію без урахування двох періодів через недоліки у записах трудової книжки. Вказане рішення в частині неврахування роботи позивача до страхових періодів вважає протиправним, а тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

ГУ ПФУ в Кіровоградській області (далі відповідач) не погоджуючись із позовом подано відзив, у якому наполягає на правомірності не врахування періодів роботи з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. та ??з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. у зв`язку із недоліками записів у трудовій книжці, яка є основним документом на підставі якого підтверджується страховий стаж.

05.06.2023 року суддею Кіровоградського окружного адміністративного суду винесено ухвалу, якою позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ухвалою вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Сімферопольським РВГУ МВС України в Криму та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

З 28.09.2000 року позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 16.11.2000 Сімферопольським УСЗН АР Крим, номер пенсійної справи 139941. Згідно посвідчення НОМЕР_4 , виданого 16.11.2000 Сімферопольським УСЗН АР Крим, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів праці.

Позивач переїхала з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.03.2022 №3505-. Так згідно зазначеної довідки теперішнє фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , раніше була зареєстрована в АР Крим.

23.03.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, проте, рішення щодо переведенні виплати пенсії прийнято не було.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 року у справі №340/4673/22 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо неприйняття рішення за результатами поданої ОСОБА_1 заяви від 23.03.2022 щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2022 щодо переведення виплати пенсії за новим місцем проживання та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишено без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі №340/4673/22 без змін.

На виконання рішення суду по справі №340/4673/22 призначено ОСОБА_1 прийнято рішення про призначення пенсії від 28.02.2023 №38. Згідно розрахунку страхового стажу пенсійним органом не було враховано до страхового стажу періоди роботи з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. та ??з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. (а.с.15-16).

Листом ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 03.05.2023 року №4855-5157/Т-02/8-1100/23 повідомлено позивачу про те, що до страхового стажу не зароховано наступні періоди роботи згідно записів трудової книжки з 16.02.1964 по 31.07.1965 в Оріхово-Зуєвській аптеці №331, Російська федерація, оскільки відсутня дата наказу про звільнення; та з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. в радгоспі імені Дзержинського Автономної Республіки Крим, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці не завірений підписом відповідальної особи (а.с.17-18).

Отже правомірність та законність дій та рішення про відмову у зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу є предметом даного спору, який передано на вирішення адміністративного суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що ''пенсія за віком'' - це свого роду ''державний депозит'' (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок - №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Мотиви неврахування періоду роботи позивача є факт недоліків записів у трудовій книжці позивача.

Трудова книжка позивача містить записи (а.с.12-13):

Аптека №331

- №6 від 01.09.1963 прийнята на посаду ручнист аптеки, наказ №2 від 01.09.1963;

- № 7 від 15.06.1964 зарахована на посаду фасувальниці наказ №33 від 15.06.1964;

- №8 від 31.07.1964 звільнена за власним бажанням у зв`язку з навчанням наказ №28.

Під кожним записом у трудовій книжці №6, 7, 8 міститься підпис та наявні три печатки.

Штамп радгосп імені Дзержинського

- №19 від 01.08.1982 переведена бригадиром селекції за переводом наказ 306 від 29.07.1982;

- №20 від 07.01.1984 переведена вет.техником ветчастини наказ 16 від 10.01.1984;

- №21 від 23.03.1993 переведена вет.техником ветлабораторії наказ №40 від 30.03.1993;

- №22 від 14.04.1994 звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України за переведенням наказ №74а від 14.04.1994

Вказані записи скріплені печаткою.

Крім того, аркуш 12 даної трудової книжки містить інформацію ''виправленому у записах №22 та 23 вірити'', який скріплено печаткою.

Так, безспірним є факт відсутності дати наказу про звільнення №28 у 1964 році та відсутності підпису відповідальної особи при звільненні у 1994 році, проте вказані записи скріплені відповідною печаткою. Проте, дослідження у сукупності інших записів трудової книжки позивача дає можливість дійти висновку про дійсність записів у трудовій книжці про період роботи позивача з 16.02.1964 по 31.07.1965 в Оріхово-Зуєвській аптеці №331 та з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р. в радгоспі імені Дзержинського Автономної Республіки Крим, які мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Певні недоліки записів у трудовій книжці не можуть автоматично виключати періоди роботи позивача, які мають бути зараховані до страхового стажу.

Отже, за висновком суду у трудовій книжці позивача чітко зазначено періоди роботи, які мають бути зараховані до страхового стажу.

Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому певні недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Суд наголошує, що робітник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки. Факт певного дефектність чи то помилки при заповненні трудової книжки позивача не можуть обмежувати її соціального права.

Водночас, суд вважає за необхідне визначити вірний та належним спосіб захисту, який відповідає змісту порушення.

Позивач у позові просить суд визнати протиправними дії та рішення в частині неврахування періодів роботи до страхового стажу.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить окремого визначення понять "дії" чи "бездіяльність", натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивачки. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивачки на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, а є спірне рішення, яке є самостійним предметом даного спору.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані позивачем дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для неї жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивачки шляхом позбавлення її можливості їх реалізувати та не покладають на неї певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивачки.

Рішенням, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивачки, є саме рішення про призначення щомісячного грошового утримання судді від 28.02.2023 р. №l8 в частині не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди роботи, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача.

Судові витрати не підлягають розподілу через висновок суду про звільнення позивача від сплати судового збору за ухвалою судді від 05.06.2023 року.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградської області (вул. Соборна,7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області від 28.02.2023 р. Nol8 в частині не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. та ??з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р.

Зобов`язати Головне управління ПФУ у Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 16.04.1964 р. по 31.07.1965 р. та з 01.08.1982 р. по 14.04.1994 р., здійснити перерахунок призначеної пенсії з 23.02.2022 року з урахуванням вказаних періодів та виплатити різницю пенсії (у разі наявності).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК