Справа № 120/10017/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

12 липня 2023 р. Справа № 120/10017/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Поліщук Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, положеннями п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 160 КАС України визначено, що в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як видно із змісту прохальної частини позовної заяви, в межах даного позову позивач оскаржує дії відповідача, які полягають:

1) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації за не використанні дні основної відпустки в 2022 році станом на день звільнення з військової служби;

2) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації за не використанні дні основної відпустки в 2023 році станом на день звільнення з військової служби;

3) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік станом на день звільнення з військової служби;

4) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік станом на день звільнення з військової служби;

5) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 492% місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

6) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% грошового забезпечення з урахуванням окладу за військовим званням станом на день звільнення з військової служби;

7) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 надбавки за вислугу років по день виключення зі списків особового складу військової частини станом на день звільнення з військової служби.

8) у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 заробітної плати в повному обсязі починаючи з жовтня 2022 року по лютий 2023 року станом на день звільнення з військової служби.

При цьому, обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на положення законів та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 21.08.2019 по справі №620/4218/18, які стосуються необхідності виплати військовослужбовцю у році звільнення зі служби у разі невикористання ним щорічної основної або додаткової відпустки, грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом із тим, решта вимог даного позову, які стосуються оскарження дій відповідача з приводу не виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 рік, щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 492%, надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65%, надбавки за вислугу років, заробітної плати в повному обсязі починаючи з жовтня 2022 року по лютий 2023 року, жодним чином необґрунтовані.

Більше того, усі відповідні виплати позивач просить розрахувати станом на день звільнення з військової служби.

Разом із тим, жодних доказів того, що позивача звільнено з військової служби останнім до матеріалів позовної заяви не додано, адже наказ №41 від 10.02.2023, на який посилається позивач, стосується його виключення зі списків особового складу військової частини та направлення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, позивач зазначив, що йому не виплачувалась заробітна плата в повному обсязі починаючи з жовтня 2022 року по лютий 2023 року.

Втім, жодних належних доказів на підтвердження даних обставин останнім додано не було.

Більше того, в позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтовує чому розмір отримуваної ним заробітної плати в спірний період є неповним та який саме розмір заробітної плати йому мав би виплачуватись.

Також, позивач оскаржує дії відповідача щодо невиплати йому надбавки за вислугу років.

Разом із тим, жодних доказів на підтвердження даних обставин, позивачем також надано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо (ч. 5 ст. 161 КАС України).

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Враховуючи вище викладене, позивачу слід навести належне обґрунтування усіх заявлених позовних вимог.

Крім того, позивачу слід надати усі наявні у нього докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, чи/або подати клопотання про їх витребування, яке б відповідало вимогам ч. 2 ст. 80 КАС України.

Крім того, положеннями ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Враховуючи те, що спір за даним позовом не стосуються та не пов`язаний із звільненням позивача з військової служби, застосуванню підлягає тримісячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

В даному ж випадку, порушення своїх прав позивач пов`язує прийняттям наказу №41 від 10.02.2023, яким позивача виключено з 10.02.2023 зі списків особового складу військової частини та направлено для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

При цьому, на думку позивача, на момент його виключення зі списків особового складу військової частини - 10.02.2023, з ним не було проведено усіх необхідних розрахунків.

Разом із тим, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 07.07.2023, тобто із пропуском тримісячного строку звернення до суду, який скінчився 10.05.2023.

Враховано, що згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Таким чином, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Поряд з цим, відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину було безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 Кодексу законів про працю України на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Разом із тим, згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, право на звернення до суду військовослужбовців щодо виплати грошового забезпечення відповідно до положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній до 18.07.2022) не було обмежене будь-яким строком.

Натомість строк, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19.07.2022), був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

В даному ж випадку, спірні правовідносини виникли 10.02.2023, тобто уже за нової редакції положень статті 233 КЗпП України, а тому до них підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, який скінчився 10.05.2023, однак, в силу пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України, був продовжений на строк дії карантину та скінчився 30.06.2023.

Разом із тим, до суду з даним позовом позивач звернувся 07.07.2023, тобто із пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З огляду на викладене, позивачу слід подати обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

За правилами, визначеними частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене вважаю, що дану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення недоліків шляхом:

- належного обґрунтування усіх заявлених позовних вимог;

- надання усіх наявних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, чи/або клопотання про їх витребування, яке б відповідало вимогам ч. 2 ст. 80 КАС України;

- подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду шляхом:

- належного обґрунтування усіх заявлених позовних вимог;

- надання усіх наявних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, чи/або клопотання про їх витребування, яке б відповідало вимогам ч. 2 ст. 80 КАС України;

- подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна