Справа № 380/4625/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/4625/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛЕР до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛЕР , місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Ковельська, буд. 109 Б, оф. 33 (далі позивач; ТзОВ ВЕЛЛЕР) до Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Тадеуша Костюшка, 1 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості UA20900/2023/100072/2 від 17.02.2023.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці Держмитслужби № UA209230/2023/000535.

Ухвалою від 14.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 07.06.2023 суд витребував докази від позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митну вартість товару згідно з поданою митною декларацією визначено за основним методом за ціною зовнішньоекономічного контракту. Наданий до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс) містить відомості про вартість товарів, яка становить 7614,23 євро та містить узгоджені сторонами інформацію про товар, що постачається. Витрати на транспортування від місця завантаження оцінюваної партії товару до пункту ввезення на митну територію України включені до митної вартості товару та підтверджуються поданими документами. Зазначений розмір відповідачем та статистична вартість товару у валюті польський злотий, ніяким чином не впливає на базу оподаткування і суму податків і зборів, що підлягають сплаті по поданій ЕМД. Безпідставними є посилання відповідача на вимоги наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201 Про затвердження положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), адже такий втратив чинність. Наданий до митного оформлення інвойс містить відомості про вартість товарів, який виставлений постачальником у відповідності до зовнішньоекономічного контракту від 26.01.2023, що і зазначено у платіжному дорученні. Відтак безпідставними є покликання відповідача на недостатність відомостей у платіжному дорученні.

Відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище та не виконав вимоги Митного кодексу України. Зазначення митним органом загального посилання на прийняте рішення про коригування митної вартості товару і не зазначення чітких причин для відмови в митному оформленні є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження прав платника податків бути повідомленим про причини відмови в митному оформленні.

З приводу застосування відповідачем резервного методу, то відповідно до додатку 1 прайс-лист URSA для України від 26.01.2023 до договору від 26.01.2023 ціна товару становить за м2 або м3, а не за кілограм. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави застосовувати джерела для порівняння ціни товару, у яких митна вартість товару зафіксована за 1 кг.

З огляду на викладене, відповідачем не наведено в оскаржених рішенні та картці відмови жодного аргументу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення товару, у зв`язку з чим, відповідачем не підтверджено належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар та наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності. Так, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг не містить відомостей щодо витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Статистична вартість товару, наведена у митній декларації країни експорту від 14.02.2023 №22PL331020Е0142244, становить 35856 PLN, разом з тим фактурна вартість товару (згідно з інвойсом від 13.02.2023 №) становить 36434 PLN (у перерахунку по курсу НБУ на день митного оформлення декларації країни відправлення). У графі 70 платіжного доручення від 09.02.2023 № 1 йде посилання лише на зовнішньоекономічний контракт від 26.01.2023. Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (ціна товару; ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар; транспортування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці.

Обираючи джерело інформації для визначення митної вартості за резервним методом митниця керувалася статтею 64 Митного кодексу України та враховувала вимоги статей 58 61 Митного кодексу України, зокрема в частині меншої з двох альтернативних вартостей, часу імпорту, характеристик товару тощо. У відповідності до статті 59 Митного кодексу України врахування умов продажу, фізичних характеристик імпортованого товару, якість, репутація на ринку виробника товару є умовами застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. При цьому, вказані умови не характерні для шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

До митного оформлення уповноважена особа декларанта подала митну декларацію від 15.02.2023 № 23UA65U0 на товар: Тепло та звукоізоляційний рулонний матеріал на основі скловати, виготовлений з непаралельно (хаотично) розташованих скляних волокон, з`єднаних за допомогою зв`язувальної речовини, в рулонах: Мат URSA DF45 150/1250/5000/1/30 MPS, шириною 1250мм, довжиною 5000мм-225,000м.куб.; Мат URSA DF 45 50/1250/7000/2/30 MPS, шириною 1250мм, довжиною 7000мм-367,500 м.куб. Призначені для тепло- та звукоізоляції в будівлях. Не для військового призначення. Розрахована декларантом митна вартість товару 8314,53 Євро.

15.02 2023 відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта вимогу про надання додаткових документів.

На вимогу митного органу декларант надіслав ті ж документи, що подавалися разом з митною декларацією.

17.02.2023 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA20900/2023/100072/2 (далі оскаржене рішення), відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого позивачем товару за допомогою резервного методу у розмірі 9475,30 Євро. Відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/000535.

Вважаючи рішення про коригування митної вартості та картку відмови у прийнятті митної декларації протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина шоста статті 53 МК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 вказаного Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.

У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У частині першій статті 55 МК України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 вказаного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х вказаного Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої вказаної статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 вказаного Кодексу або до суду.

У частині третій статті 55 МК України також встановлено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до частини другої вказаної статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У частинах третій-шостій статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 вказаного Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 вказаного Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 вказаного Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У частинах четвертій, п`ятій статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої вказаної статті. Ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 вказаного Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 вказаного Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами частин першої, другої, четвертої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 вказаного Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями вказаної статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень зазначеної статті, та про використаний при цьому метод.

Як видно з матеріалів справи, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення подала до відповідача митну декларацію від 15.02.2023 № 23UA65U0, до якої для підтвердження заявленої митної вартості товару долучила наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list), рахунок-проформу № від 07.02.2023 (номенклатура: URSA DF 45 150/1250/5000/1/30 MPS, URSA DF 45 50/1250/7000/2/30 MPS);

- рахунок-фактуру (інвойс) № від 13.02.2023 (номенклатура URSA DF 45 150/1250/5000/1/30 MPS, URSA DF 45 50/1250/7000/2/30 MPS);

- автотранспортну накладну від 14.02.2023;

- сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 (Movement certificate) №PL/MF/AT 0042652 від 14.02.2023;

- заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1 від 13.02.2023;

- платіжне доручення № 0408004 від 09.02.2023;

- рахунок на оплату № 152 від 10.02.2023;

- довідку про структуру транспортних витрат від 13.02.2023;

- експертний висновок № 19-09/121 від 15.02.2023 визначення вартості товару;

- додаток 1. Прайс-лист URSA для України від 26.01.2023 до договору від 26.01.2023;

- дистриб`юторську угоду від 26.01.2023;

- договір про надання послуг митного брокера UA209160/1/2016 від 28.07.2017;

- договір (контракт) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023;

- електронну роздруківку від 15.02.2023 підтвердження інформації та вартості товару;

- митну декларацію країни відправлення 23PL331020E0142244 від 14.02.2023.

Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта відповідно до вимог частин другої-третьої статті 53 МК України вимогу про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: а саме: 1) рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документації; 10) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення; 12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів. Також зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Вирішуючи питання наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимоги про надання додаткових документів, суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Натомість відповідач, не вказавши які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи можуть їх підтвердити, поставив позивача у невизначене становище.

Суд також зазначає, що відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №815/6827/17.

Суд вважає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товарно-супровідних документах відповідно до положень Інкотермс - 2010, термін FCA (Free Carrier (...named place) Франко перевізник (...назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов через митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пункту 5 параграфу 6, пункту 2 параграфу 9 Дистриб`юторської угоди від 26.01.2023 товар доставляється Постачальником на умовах, описаних в Інкотермс 2020 FCA. Об`єкт постачальника в Домброва Горніча - Зомбковіце, Польща (Місце виконання); ІНКОТЕРМС 2020 FCA Постачальник у Домброва Гурніча - Зубковіце, Польща. Згідно з умовами FCA (Free Carrier - Франко перевізник) ІНКОТЕРМС 2020 відповідальність знімається з вантажовідправника у той момент, коли він передає товар перевізнику, найнятому покупцем. Подальші ризики за транспортування вантажу покупець несе самостійно. При цьому всі експортні формальності і мита повинен здійснити і оплатити продавець, а витрати на доставку та митне оформлення для імпорту залишається на покупцеві.

З приводу обґрунтування відповідачем оскарженого рішення тим, що рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг не містить відомостей щодо загальних складових, тобто відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини двадцять першої статті 58 МК України, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з розділом ІІІ Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою Правил заповнення митної декларації, затверджених Наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (далі Правила №599), у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Аналізуючи наведені положення Правил № 599, суд вказує, що такі не містять вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування.

Суд зазначає, що МК України також не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14.

Суд встановив, що разом із митною декларацією від 15.02.2023 №23UA65U0 до митного органу уповноважена особа декларанта на підтвердження транспортних витрат подала: автотранспортну накладну від 14.02.2023, сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 (Movement certificate) № PL/MF/AT 0042652 від 14.02.2023, заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1 від 13.02.2023, рахунок на оплату № 152 від 10.02.2023, довідку про структуру транспортних витрат від 13.02.2023, експертний висновок № 19-09/121 від 15.02.2023 визначення вартості товару, договір про надання послуг митного брокера UA209160/1/2016 від 28.07.2017, договір (контракт) про перевезення № 10-02/2023 від 10.02.2023.

Як зазначив позивач, з метою перевезення вантажу між ТзОВ ВЕЛЛЕР та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 10-02/2023 від 10.02.2023, у пункті 3.1 якого передбачено, що ціни на послуги та порядок розрахунків за цим Договором узгоджується Сторонами в Заявках на перевезення і зазначаються у рахунках-фактурах Виконавця.

Відповідно до заявки на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1 від 13.02.2023 вартість перевезення за маршрутом Домброва Горніча (Польща) - м. Львів (Україна) становить 33500,00 грн.

У рахунку на оплату № 152 від 10.02.2023 визначено, що за перевезення вантажу за маршрутом Домброва Горніча (Польща) - МП Краковець-Корчова автомобілем ДАФ BC0380MA/DC1810XF згідно заявка на перевезення вантажів автомобільним транспортом №1 від 10.02.2023 вартість послуги складає 27550,0 грн, а за перевезення вантажу за маршрутом МП Краковець - м. Львів (Україна) автомобілем ДАФ BC0380MA/DC1810XF згідно заявка на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1 від 10.02.2023 вартість послуги складає 5950,0 грн, тобто на загальну суму 33 500 грн. Вказаний рахунок додавався до документів під час митного оформлення та зазначений у графі 44 митної декларації. Такі ж дані містяться у довідці про структуру транспортних витрат від 13.02.2023.

Згідно з експертним висновком № 19-09/121 від 15.02.2023 визначення вартості товару розрахунок вартості товару на кордоні України становитиме: вартість товару на умовах FCA, євро - 7614,23; вага, кг - 5629,0; вартість доставки, грн - 27550,0; вартість товару на кордону України, євро - 8314,52; вартість товару на кордоні України, Євро/л - 1,477.

Таким чином, за результатами дослідження вказаних документів, які подавалися до митного оформлення, суд встановив, що такі містять достатні відомості для підтвердження витрат на транспортування відповідно до частини другої статті 53 МК України, а тому суд відхиляє посилання відповідача, як на підставу для витребування доказів, на не підтвердження документально відомостей щодо складових митної вартості в частині витрат на транспортування.

Щодо покликання відповідача в оскарженому рішенні на те, що статистична вартість товару, наведена у митній декларації країни експорту від 14.02.2023 №22PL331020E0142244, становить 35856 PLN, разом з тим фактурна вартість товару згідно з інвойсом від 13.02.2023 № становить 36434 PLN (у перерахунку по курсу НБУ на день митного оформлення декларації країни відправлення), то суд вважає слушними зауваження позивача про те, що такі не можуть братись до уваги, оскільки ціна товару зазначена у валюті Євро, що передбачено дистриб`юторською угодою від 26.01.2023, специфікацією Додатком 1. Прайс-лист URSA для України від 26.01.2023 до договору від 26.01.2023 та рахунком-проформою № від 07.02.2023. До цього ж, відповідно до пункту 2 параграфу 9 дистриб`юторської угоди від 26.01.2023 ціни на Товари, наведені в підтвердженні замовлення Постачальника, виражені в євро, ІНКОТЕРМС 2020 FCA Постачальник у Домброва Гурніча - Зубковіце, Польща.

У цьому контексті суд погоджується із доводами позивача про те, що незрозумілим є курс перерахунку валюти євро у валюту польський злотий, обраний митним органом при проведенні розрахунку статистичної вартості, адже в оскарженому рішенні такого не вказано. Цих відомостей не надав і представник відповідача у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно з проведеним позивачем розрахунком, при якому взято за основу офіційний у Польщі середній курс в період з 01.02.2023 по 28.02.2023 1 євро - 4, 7091 злотих, вказана у митній декларації країни експорту від 14.02.2023 №22PL331020E0142244 сума 35856 PLN становить 7614,20 євро, тобто на 0,03 євроцентів менше вартості товару за рахунком-фактурою, що не може вважатися істотним відхиленням.

Таким чином, суд критично оцінює покликання відповідача на відмінність статичної вартості товару, наведеній у митній декларації країни експорту з фактурною вартістю товару.

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що зовнішньоекономічний контракт від 26.01.2023 не відповідає ні по формі, ні по змісту вимогам наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 № 201 Про затвердження положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), адже цей наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 06.07.2020 № 1275.

Оцінюючи обґрунтування відповідача оскарженого рішення тим, що у графі 70 платіжного доручення від 09.02.2023 № 1 міститься посилання лише на зовнішньоекономічний контракт від 26.01.2023, а інформація стосовно вартості товару та суми коштів, яка підлягає оплаті у зовнішньоекономічному контракті відсутня, що унеможливлює перевірку повноти перерахування коштів за отриманий товар, а відповідно числове значення рівня заявленої декларантом митної вартості товару, суд враховує таке.

Згідно з пунктом 1 параграфу 9 дистриб`юторської угоди від 26.01.2023 Постачальник погоджується продати Дистриб`ютору і Дистриб`ютор зобов`язується купувати у Постачальника Товар за цінами, встановленими в додатку № 1. Ціни в Прайс-листі є чистими цінами. У відповідності до цього додатку визначено прайс-лист скловати URSA для ТзОВ ВЕЛЛЕР. Згідно із замовленням Дистрибютора постачальником виставлено рахунок-проформу № від 07.02.2023. Крім того, вартість товару визначається специфікацією Appendix 1: Products and Price List of URSA for UA Price list of glass wool products of URSA Polska for Veller LLC від 01.01.2023, рахунком-фактурою (інвойс) № від 13.02.2023, електронною роздруківкою від 15.02.2023 підтвердження інформації та вартості товару.

Крім того, наданий до митного оформлення Інвойс № від 13.02.2023 у розумінні статті 52 МК України містить відомості про вартість товарів, який виставлений постачальником у відповідності до зовнішньоекономічного контракту від 26.01.2023, що й зазначено в платіжному дорученні.

При цьому, сплачена дистриб`ютором сума в розмірі 8305,65 євро узгоджується з сумою замовлення визначеною рахунком-проформою від № 07.02.2023, та з пунктом 5 параграфу 9 (Будь-які та всі платежі Постачальнику повинні здійснюватися Дистриб`ютором у банк Постачальника на рахунок, зазначений у рахунку-фактурі, виставленому Постачальником, у строк, зазначений на виставленому рахунку-фактурі. Датою оплати Дистриб`ютором буде дата, зарахування коштів на рахунок Постачальника), пунктом 3 параграфу 16 дистриб`юторської угоди від 26.01.2023 (Номер рахунку URSA Polska Sp. z 00: PL794140).

Позивач додав, що сторонами договору не узгоджувались додаткові вимоги щодо зазначення у графі Призначення платежу платіжного доручення спеціальних умов призначення платежу, а зазначення в платіжному дорученні позивачем посилання на Дистриб`юторську угоду від 26.01.2023 надає можливість ідентифікувати, що платіж Дистриб`ютором був сплачений на виконання умов цього договору та є підтвердженням оплати за товар, що постачається згідно з дистриб`юторською угодою від 26.01.2023 та у відповідності до рахунку-фактури від 13.02.2023.

Слушними є посилання позивача на правила Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, які передбачають, що обов`язковими реквізитами графи Призначення платежу повідомлення про переказ коштів є посилання на договір або документ, на виконання якого від нерезидента-платника надійшли кошти в іноземній валюті.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що посилання у платіжному дорученні від 09.02.2023 № 1 лише на зовнішньоекономічний контракт від 26.01.2023 не може свідчити про наявність підстав для витребування додаткових документів, адже подані до митного оформлення документи у своїй сукупності дозволяють достовірно встановити на підставі яких документів здійснено оплату та не викликають сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що відповідач не довів наявність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 53 МК України, для пред`явлення позивачу вимоги надати додаткові документи. Так само не довів обов`язкового обґрунтованого сумніву правильності визначення митної вартості товарів.

У відповідності до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки встановлених статтею 53 МК України наявності підстав для цього митним органом не доведено, заявлена позивачем митна вартість товарів підтверджується наданими до митного оформлення документами.

Суд також зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

З рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що джерело коригування митної вартості задекларованих позивачем товарів за резервним методом митна декларація від 16.01.2023 № 205030/2023/000385, де вартість такого товару становить 1,8 дол США за кг. Водночас суд звертає увагу на те, що додатком 1 Прайс-лист URSA для України від 26.01.2023 до дистриб`юторської угоди від 26.01.2023 визначено ціну нетто товару в м2 або м3, а не у кілограмах. Відтак обравши неправильну одиницю виміру, відповідач неправильно скоригував митну вартість товару.

Окрім цього, варто додати, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а, в свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійснення коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 17.02.2023 №UA20900/2023/100072/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/000535 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.02.2023 №UA20900/2023/100072/2 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2023/000535.

Стягнути з Львівської митниці (, місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕЛЛЕР (, місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул. Ковельська, буд. 109 Б, оф. 33) судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.