Справа № 320/13809/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року про відмову в забезпеченні позову, суддя Головенко О.Д., у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України про анулювання Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Провідна» ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг №113 рш-від 23.03.2023;

- зобов`язати Національний банк України прийняти рішення, яким поновити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Провідна» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме:

(1) що видана згідно з рішенням директора департаменту страхового нагляду від 25.08.2005 № 458-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 02.09.2005 № 4506, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.01.2010 № 351-пл на здійснення обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів;

(2) що видана згідно з рішенням директора департаменту страхового нагляду від 25.01.2006 № 3б-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.01.2006 № 5304, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення обов`язкового страхування цивільної відповідальності суб`єктів господарювання за шкоду, яку може бути заподіяно пожежами та аваріями на об`єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об`єкти та об`єкти, господарська діяльність яких може призвести до аварій екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру;

(3) що видана згідно з рішенням директора департаменту страхового нагляду від 14.08.2006 № 414-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 18.08.2006 № 6115, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення добровільного страхування залізничного транспорту;

(4) що видані згідно з рішенням директора департаменту страхового нагляду від 07.03.2007 № 174-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 13.03.2007 № 6930, та переоформлені згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення: обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті; обов`язкового особистого страхування працівників відомчої (крім тих, які працюють в установах і організаціях, що фінансуються з державного бюджету України) та сільської пожежної охорони і членів добровільних пожежних дружин (команд); обов`язкового страхування цивільної відповідальності громадян України, що мають у власності чи іншому законному володінні зброю, за шкоду, яка може бути заподіяна третій особі або її майну внаслідок володіння, зберігання чи використання цієї зброї, добровільного страхування від нещасних випадків; добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного); добровільного страхування фінансових ризиків; добровільного страхування судових витрат; добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби; добровільного страхування водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту); добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу); добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ; добровільного страхування майна крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажів та багажу (вантажобагажу) ; добровільного страхування відповідальності перед третіми особами крім цивільної відповідальності власників наземного транспорту, відповідальності власників повітряного транспорту, відповідальності власників Водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника); добровільного страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту);

(5) що видані згідно з рішенням директора департаменту страхового нагляду від 19.10.2007 № 712-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 23.10.2007 № 8136, та переоформлені згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення: добровільного страхування медичних витрат; обов`язкового страхування цивільної відповідальності оператора ядерної установки за ядерну шкоду, яка може бути заподіяна внаслідок ядерного інциденту;

(6) що видана згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту страхового нагляду від 23.01.2008 № 56-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24.01.2008 № 89, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення добровільного страхування відповідальності власників водного транспорту (включаючи відповідальність перевізника);

(7) що видана згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту страхового нагляду від 29.02.2008 № 170-1л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 04.03.2008 № 279, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення добровільного медичного страхування (безперервне страхування здоров`я);

(8) що видана згідно з рішенням члена Комісії - в. о. директора департаменту страхового нагляду від 18.06.2009 № 310-л, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 25.06.2009 № 473, та переоформлена згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 16.02.2010 № 351-пл на здійснення обов`язкового авіаційного страхування цивільної авіації;

(9) що видані згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 11.07.2011 № 2081-лр, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 14.07.2011 № 432, на здійснення: обов`язкового страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування; добровільного страхування повітряного транспорту; добровільного страхування відповідальності власників повітряного транспорту (включаючи відповідальність перевізника);

(10) що видана згідно з рішенням члена Комісії - директора департаменту реєстрації, ліцензування та дозвільних процедур від 26.12.2011 № 3955-РЛ, схваленим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.12.2011 № 796, на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

(11) що видана згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 17.12.2013 № 4549, на здійснення добровільного страхування сільськогосподарської продукції;

(12) що видана згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 02.07.2015 № 1573 на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України про виключення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» з Державного реєстру фінансових установ № 21/565-рк від 29.03.2023;

- зобов`язати Національний банк України прийняти рішення про включення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до Державного реєстру фінансових установ № 21/565-рк від 29.03.2023.

Разом з адміністративним позовом Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Національного банку України про анулювання Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Провідна» ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг № 113-рш від 23.03.2023 та рішення Національного банку України про виключення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» з Державного реєстру фінансових установ № 21/565-рк від 29.03.2023.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що метою подання такої заяви є саме недопущення настання негативних та непоправних наслідків від зупинення діяльності ПрАТ «СК «Провідна», при чому наслідків як для самого ПрАТ «СК «Провідна» (втрата доходу, значні затрати для відновлення діяльності, та ризик можливості відновлення діяльності як такої), так і для суспільства і держави в цілому, адже зупинення діяльності ПрАт «СК «Провідна» призведе до мільйонних збитків для бюджету країни, у формі не отримання податків та збільшення витрат на виплату утримання від безробіття (більше 2000 працівників втратить заробіток, тисячі застрахованих осіб змушені будуть нести додаткові витрати для подальшого страхування, і це в ті часи, коли держава та суспільствопотребують наповнення бюджету як ніколи та економії у видатках.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду 26 квітня 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень даної статті вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст.150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частиною 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії; 2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, а також іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків; 4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій; 5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення; 6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку); 7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг"; 8) зупинення дії індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Міністерства фінансів України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта; 9) зупинення дії індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, її посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта; 10) зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Частиною четвертою статті 154 КАС України встановлено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

До того ж заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він уживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 22 грудня 2022 року у справі №640/31815/21 Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року у справі №640/15534/22 (адміністративне провадження № К/990/34584/22).

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування необхідності забезпечення позову зазначено, що рішення Національного банку України про анулювання Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Провідна» ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг №113 рш-від 23.03.2023 та про виключення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» з Державного реєстру фінансових установ № 21/565-рк від 29.03.2023 є протиправними.

Також зазначено, що метою подання такої заяви є саме недопущення настання негативних та непоправних наслідків від зупинення діяльності ПрАТ «СК «Провідна», при чому наслідків як для самого ПрАТ «СК «Провідна» (втрата доходу, значні затрати для відновлення діяльності, та ризик можливості відновлення діяльності як такої), так і для суспільства і держави в цілому, адже зупинення діяльності ПрАт «СК «Провідна» призведе до мільйонних збитків для бюджету країни, у формі не отримання податків та збільшення витрат на виплату утримання від безробіття (більше 2000 працівників втратить заробіток, тисячі застрахованих осіб змушені будуть нести додаткові витрати для подальшого страхування, і це в ті часи, коли держава та суспільствопотребують наповнення бюджету як ніколи та економії у видатках.

Щодо наявності ознак, які свідчать про очевидність протиправності оскаржуваних рішення Національного банку України як підстави для забезпечення позову, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку наявність ознак протиправності оскаржуваного акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їхній сукупності.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову встановлено, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що унеможливило б захист її прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Зміст заяви про забезпечення позову не дає підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь заявниці, оскільки оскаржувані рішення уважатимуться скасованим з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що для застосування заходів забезпечення позову необхідним є встановлення судом обставин, які б свідчили саме про вжиття уповноваженим суб`єктом заходів стягнення, проте із долучених до матеріалів справи документів та наданих представниками сторін в судовому засіданні пояснень не вбачається наявність таких.

Колегія суддів при вирішенні даного спору враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2020 року у справі №800/521/17 (провадження 11-114заі18), а саме: "позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин".

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи дане рішення, враховує вимоги статті 2 КАС України відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведені обґрунтування на даний час є лише припущеннями про можливе порушення прав чи інтересів позивача у майбутньому та не свідчать про існування обставин, за яких є неможливим чи ускладненим поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернутися до суду.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Водночас, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що пункт 4 частини 3 статті 151 КАС України чітко визначає, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Щодо застосування судом апеляційної інстанції статті 7 КАС України, як те просить представник скаржника, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами абз. 1 ч. 4 ст. 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування у даній справі статті 7 КАС України, у тому числі норм Конституції України як норм прямої дії з огляду на обставини справи, суть самої заяви, яка стосується забезпечення позову.

Також колегія суддів бере до уваги, що забезпечення позову носить тимчасовий характер та не вирішує спору по суті.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 74 Закону України "Про Національний банк України" оскарження рішення, акта або дії Національного банку не зупиняє їх виконання. Забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень Національного банку, а також встановлення для Національного банку, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, не допускаються.

Як зазначила представник відповідача, на даний час рішення Національного банку України про виключення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» з Державного реєстру фінансовиї установ виконано, позивача виключення з Державного реєстру фінансовиї установ.

Таким чином, у даному випадку забезпечення позову не може забезпечити тимчасового захисту прав та інтересів позивача і лише ухвалення за наслідками розгляду адміністративного позову рішення може поновити порушене право позивача в разі встановлення такого.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши доводи позивача, викладені у заяві, прийняв законну ухвалу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 11 липня 2023 року.