Справа № 260/3942/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Ужгород№ 260/3942/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати при звільненні з військової служби позивачу грошової компенсації за 14 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку з розрахунку по 14 календарних днів, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини 04.02.2023 року.

Позовні вимоги та підстави для звернення до суду із даним позовом обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Ухвалою судді від 22.05.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали.

03.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх передчасність. Зазначає, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.02.2023 року позивача було виключено зі списків особового складу військової частини.

Згідно доданої позивачем до позовної заяви від 21.02.2023 року, останній звернувся до відповідача стосовно нарахування йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій вже після виключення зі списків особового складу частини, при цьому, до вказаної заяви не було додано копії посвідчення учасника бойових дій.

На вказану заяву відповідачем було надано відповідь про неможливість виплати спірної компенсації з огляду на відсутність підтверджуючих документів щодо відповідного статусу позивача.

Після цього, позивач до військової частини НОМЕР_1 повторно не звертався та документів, які б підтверджували його право на отримання зазначеної грошової компенсації, до відповідача не надсилав.

Враховуючи той факт, що позивач прибув для проходження вій ськової служби до В/Ч НОМЕР_1 з військової частини НОМЕР_2 09.05.2022 року, для вирішення питання щодо виникнення у нього права на отримання грошової компенсацію за невикористану ним додаткову відпустку за 2022 рік, останній повинен довести, що така не була ним використана за місцем основної роботи у 2022 році до призову на військову службу по мобілізації та за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Що стосується нарахування та виплати спірної компенсації за 2023 рік, зазначає про відсутність правових підстав для її виплати станом на момент звільнення, оскільки позивач має право на використання зазначеної відпустки за місцем роботи протягом поточного календарного року.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема, згідно витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 04.02.2023 року № 41, головного сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Зі змісту вказаного наказу, позивачу слід виплатити грошову компенсацію за невикористані 18 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошову компенсацію за невикористані 3 календарних дні щорічної основної відпустки за 2023 рік.

21.02.2023 року позивач направив відповідачу заяву про нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки тривалістю 14 календарних дні, як учаснику бойових дій.

Листом від 01.04.2023 року позивача повідомлено про неможливість здійснити нарахування грошової компенсації у зв`язку з не наданням підтверджуючих документів, які надають статус учасника бойових дій до відділення кадрів В/Ч 3017.

Позивач вважає, що невиплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій станом на день його звільнення з військової служби, свідчить про протиправні дії суб`єкта владних повноважень, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно з ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до ч. ч. 17, 18 ст. 10-1 Закону №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до ч. 19 ст. 10-1 Закону № 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.

Згідно з ч. 3 ст. 219 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18. Правова позиція Верховного Суду полягає у тому, шо в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової. Однак Законом № 2011-XII не передбачено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Тобто, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права.

Відповідно до пунктів 3, 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Суд зазначає, що наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 04.02.2023 року № 41 питання нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не вирішувалось.

Таким чином, на час прийняття наказу В/Ч НОМЕР_1 від 04.02.2023 року № 41 про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2022 рік.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

З урахуванням наведеного, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 72, 77, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 код НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій виходячи з розміру його грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя С.І. Рейті