Справа № 300/183/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/183/23 пров. № А/857/7298/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

суддя у І інстанції Микитюк Р.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 22 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20 липня 2021 року по дату прийняття рішення суду у цій справі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 300/183/23 вказаний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 20 липня 2021 року по 22 березня 2023 року у розмірі 128498,73 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішення суду, яким позивача поновлено на посаді на час винесення рішення у цій справі не виконано, то з відповідача слід стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 344/7365/16-а встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача складав 298,14 грн. Кількість робочих днів, впродовж яких підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 20 липня 2021 року по 22 березня 2023 року (день винесення рішення по даній справі) - 431 день.

Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 128 498,34 грн (298,14 грн х 431 робочих днів = 128 498,34 грн).

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, який просив скасувати рішення суду першої інстанції та у ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 344/7365/16-а відбулося через наявність обставин та причин, що ускладнили виконання рішення, а саме перебування справи тривалий час на розгляді у касаційній інстанції, розгляд заяв державного виконавця та виконавчого комітету про роз`яснення рішення, ліквідація Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, у якому мав бути поновлений ОСОБА_1 , перебування в стані припинення новоствореного Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, невірного зазначення посади на яку позивач мав бути поновлений, необхідність виправлення допущеної в судовому рішенні описки, розгляду заяви виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про внесення виправлення в судове рішення та розгляду заяви про зміну способу виконання рішення в першій та апеляційній інстанціях. Наведене свідчить про поважність причин невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, які не залежали від Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Тому підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі немає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарги перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 344/7365/16-а, яка набрала законної сили 14 травня 2020 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Івано-Франківська №296-с від 21 березня 2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 22 березня 2016 року. Стягнуто з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 74 005,68 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Івано-Франківським міським судом 25 жовтня 2017 року видано виконавчий лист в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 22 березня 2016 року.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 09 листопада 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55111598 щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Виконавче провадження № 55111598 у зв`язку із ліквідацією Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області передано правонаступнику Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №300/30/20, яке набрало законної сили 08 липня 2020 року, стягнуто з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05 жовтня 2017 року по 23 квітня 2020 року в розмірі 229 631,17 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі №300/2260/21, яке набрало законної сили 02 грудня 2021 року, стягнуто з Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 344/7365/16-а про поновлення на роботі за період з 24 квітня 2020 року по 19 липня 2021 року в розмірі 110 742, 74 грн.

Згідно з ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 344/7365/16-а у задоволенні заяв Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі №344/7365/16-а відмовлено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 344/7365/16-а виправлено описку в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2020 року у справі №344/7365/16-а, а саме невірно зазначену посаду "начальник управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради" виправлено на вірну "начальник управління правової роботи та контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудування Департаменту містобудування та архітектури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради".

Згідно з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року у справі № 344/7365/16-а, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року, у задоволенні заяви Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зміну способу виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до міського голови м. Івано-Франківська, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Таким чином, з дня ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Оскільки фактично позивача на вказаній посаді не поновлено, то має місце затримки суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовило ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернутися до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Апеляційний суд зазначає, що поновлення позивача на роботі повинно було виконано негайно, тобто вже наступного робочого дня. Затримка роботодавцем виконання судового рішення про поновлення на роботі прирівнюється до вимушеного прогулу працівника, тому в такому випадку роботодавець зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки.

Правовий аналіз положень статті 236 КЗпП України дає підстави для висновку, що часом, яким закінчується виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого на посаді, є час його фактичного виконання. Саме по час такого фактичного виконання підлягає нарахуванню та стягненню середній заробіток за час такої затримки.

Також апеляційний суд враховує, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція щодо наявності підстав для виплати компенсації за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України викладено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

Таким чином, невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц.

Оскільки фактично позивача на вказаній посаді не поновлено, то у даному випадку має місце затримка суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовлює наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 КЗпП України.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Наявність вини роботодавця щодо незаконного звільнення позивача вже встановлена рішенням суду про поновлення його на роботі.

Посилання скаржника на відсутність можливості поновлення позивача на посаді, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не є підставою для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку виплатити незаконно звільненому працівникові, передбаченого статтею 236 КЗпП України, середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. В даному випадку присутня бездіяльність відповідача.

Крім того, скаржником не спростовано жодними доводами правильність обрахованого судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 128498,34 грн.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 300/183/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк