Справа № 120/4087/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2023 р. Справа № 120/4087/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення.

Обґрунтовуючи зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачу скасоване рішення від 06.11.2020 про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням. Підставою рішення відповідач зазначив не виконання позивачем поданого відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства. Вказує, що вказане вище зобов`язання не виконав з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з початком 24.02.2022 повномасштабної агресії РФ на території України та закриттям всіх дипломатичних і консульських установ.

Ухвалою від 12.04.2023 від мовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 14.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

У встановлений судом строк представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що під час звернення з відповідним пакетом документів щодо прийняття громадянства України позивач подав зобов`язання протягом 2 років з моменту набуття громадянства України припинити своє попереднє громадянство Росії. Доказів того, що позивач з дати реєстрації його громадянином України, тобто, з 06.11.2020 і до початку вторгнення Російською Федерацією в Україні 24.02.2022 звертався до дипломатичних (консульських) представництв Російської Федерації в Україні не надав. Також позивач не надав доказів, що до 24.02.2022 надіслав уповноваженому органу держави його громадянства клопотання/заяву про припинення іноземного громадянства за допомогою поштового зв`язку або електронною поштою. Вважає, що позивач не довів, що вжив дії для припинення громадянства Російської Федерації. Тому спірне рішення відповідає законодавству та не підлягає скасуванню.

26.04.2023 від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому він повідомив, що позивач отримав на руки тимчасове посвідчення громадянина України лише 21.08.2021. Відповідно до цієї дати він об`єктивно не міг звернутись до посольства РФ для оформлення припинення громадянства РФ, оскільки не мав документів, які підтверджують його українське громадянство.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Позивач, відповідно до паспорта № НОМЕР_1 позивач є громадянином Російської Федерації.

20.06.2020 позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. До заяви окрім іншого, позивач долучив власноруч підписане 20.06.2020 зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2-х років з моменту набуття громадянства України.

З матеріалів справи слідує, що 06.11.2020 згідно рішення УДМС у Вінницькій області ОСОБА_1 оформлено набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Також судом встановлено, що 19.08.2021 позивач звернувся до УДМС у Вінницькій області з заявою на видачу довідки про реєстрацію особи громадянином України.

За вказаною заявою, ОСОБА_1 відповідачем видано довідку №489/2020 від 20.08.2021 про те, що з рішенням УДМС України у Вінницькій області від 06.11.2020 він набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" з 06.11.2020. Вказано, що зазначена довідка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України: тимчасове посвідчення громадянина України.

В подальшому, Піщанським сектором УДМС України у Вінницькій області позивачу видане тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 від 06.11.2020 з терміном дії до 06.11.2022.

11.01.2023 Піщанським сектором УДМС України у Вінницькій області підготовлено матеріали (Подання) про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України у відповідності до вимог ст. 21 Закону України "Про громадянство України".

За результатом розгляду вказаного Подання, відповідач 11.01.2023 прийняв рішення №0529/13-23 про скасування рішення від 06.11.2020 про оформлення ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідності до вимог ст. 21 Закону України "Про громадянство України".

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням від 11.01.2023, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2235-ІІІ громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону №2235-ІІІ (у редакції від 25.08.2019, тобто станом на час набуття позивачем громадянства України) особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідно до ч.ч. 5-8 ст. 8 Закону №2235-ІІІ іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Отже, законодавством встановлено обов`язок для іноземців щодо подачі зобов`язання припинити громадянство їх держави. Водночас іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.

Перелік документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України встановлено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі - Порядок №215) (у редакції від 15.08.2019, тобто станом на час набуття позивачем громадянства України).

Відповідно до п. 24 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням разом заявою (клопотанням) про набуття громадянства України особа (іноземець) подається зобов`язання припинити іноземне громадянство. При цьому, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. У свою чергу, іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Суд встановив, що 20.06.2020 позивач подав до відповідача заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, додавши письмове зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство РФ. Згідно з довідкою від 20.08.2021 № 489/2020 про реєстрацію особи громадянином України 06.11.2020 відповідач прийняв рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ. Отже, зі вказаної вище дати позивач набув громадянства України на підставі ч.1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ та у строк до 06.11.2022 зобов`язаний подати до уповноваженого органу України документ про припинення громадянства РФ, виданий її уповноваженим органом, однак у визначений дворічний термін не виконав свого зобов`язання. Належні, достовірні та допустимі докази виконання позивачем зазначеного обов`язку відсутні.

Відповідно до положень ст. 21 Закону №2235-ІІІ (у редакції від 02.04.2022, тобто станом на час спливу дворічного строку з моменту набуття позивачем громадянства України) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

У зв`язку з неподанням позивачем документу про припинення громадянства РФ протягом 2 років з моменту набуття ним громадянства України спірним рішенням відповідач скасував попереднє рішення від 06.11.2020 про набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону №2235-ІІІ.

Суд також врахував, що відповідно до ст.1 Закону №2235-ІІІ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні, зокрема незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Посилання позивача на те, що через початок 24.02.2022 повномасштабного збройного вторгнення РФ на територію України він не зміг через незалежні від нього обставини виконати вимоги про позбавлення іноземного громадянства суд не врахував, оскільки жодним належним, достовірним і допустимим доказом не підтверджене вчинення ним будь-яких активних дій для припинення іноземного громадянства, у т.ч. його звернення до уповноваженого органу держави його громадянства клопотанням про припинення іноземного громадянства у контексті наявності незалежних від позивача причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Такий обов`язок позивач міг виконати до 24.02.2022, зважаючи, що дворічний термін виконання зобов`язання сплинув 06.11.2022. Водночас норми Закону №2235-ІІІ не містять інших поважних причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, ніж ті, що визначені у ст.1 цього Закону.

Щодо посилань позивача на те, що тимчасове посвідчення громадянина України ним було отримано лише 21.08.2021, то суд враховує, що із заявою про видачу йому довідки про реєстрацію особи громадянином України, яка сулувала підставою для видачі йому відповідного тимчасового посвідчення, позивач до УДМС України у Вінницькій області звернувся лише 19.08.2021. Таким чином, отримання тимчасового посвідчення лише 21.08.2021 було зумовлено власним зволіканням позивача щодо вчинення активних дій пов`язаних з оформленням документального підтвердження набуття громадянства України, а тому не може вважатись поважною причиною невиконнання взятих на себе зобов`язань щодо припинення громадянства РФ протягом 2-х років з моменту набуття громадянства України.

Врахувавши вказані вище норми законодавства та обставини спору, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Як наслідок, вказане вище спірне рішення відповідає критерію обґрунтованості, законності та скасуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21000, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна