Справа № 520/4788/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р. Справа № 520/4788/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) по справі № 520/4788/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01.03.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 визнати протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області: здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 р. відповідно до п.п. в п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого ПКМУ № 418 від 21.07.1992 р., здійснити виплату різниці між перерахованими та фактично виплаченими сумами за період з 01.03.2022 р., а також зобов`язати забезпечити відповідні перерахунки та виплати пенсії у подальшому.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01.03.2022 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 відповідно до п.п. в п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 р., та здійснити виплату різниці між перерахованими та фактично виплаченими сумами за період з 01.03.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про накладення штрафу на першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєву Г.О.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправомірного висновку, просив його скасувати в цій частині та прийняти постанову, якою:

визнати протиправними, вчинені ГУ ПФУ в Харківській області:

- зволікання до 06.04.2022 виконання рішення ХОАС від 21.05.2021 по справі № 520/18628/2020, яке набрало законної сили 16.09.2021р.;

- умисні дії ГУ ПФУ в Харківській області за погодженням з посадовими особами вищестоящого пенсійного органу щодо злісного не проведення в автоматичному режимі після 01.03.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- рішення № 37 від 06.04.2022 в частині «щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в розмірі 14678,27 грн.. з 01.03.2022 - довічно» та скасувати його в даній частині;

зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області при виконанні рішення ХОАС від 24.04.2023 по (даній) справі № 520/4788/23 в частині «здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 відповідно до п.п. «в» п.7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 р.» утриматись:

- від зволікання виконання рішення ХОАС від 24.04.2023 в строк більш ніж 10-ти днів з дня набрання їм законної сили;

- від попереднього погодження перерахунку розміру середньомісячного заробітку та розміру пенсії ОСОБА_1 з посадовими особами вищестоящого пенсійного органу;

- від прийняття щорічних рішень щодо призначення ОСОБА_1 з 1 березня довічно пенсії у певному розмірі з посиланням на те, що в рішеннях ХОАС від 21.05.2021р. по справі № 520/18628/2020 та від 24.04.2023р. по справі № 520/4788/23 відсутні зобов`язання в подальшому проводити перерахунки пенсії (або на розсуд суду: «забезпечити перерахунки пенсії та її виплати в подальшому»);

- від допущення під видом бездіяльності умисне не проведення щорічних (1 березня) перерахунків пенсії ОСОБА_1 (або на розсуд суду: «забезпечити перерахунки пенсії та її виплати в подальшому»).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача забезпечити ОСОБА_1 відповідні перерахунки та виплати пенсії у подальшому суд першої інстанції фактично відмовив йому у перерахунку пенсії з 01.03.2023, оскільки не врахував, що за іншим судовим рішенням пенсійний орган не вчиняє дій щодо перерахунку його пенсії, посилаючись на відсутність таких зобов`язань.

Звертає увагу на лист пенсійного органу від 12.01.2023, залишений поза увагою судом першої інстанції, в якому повідомлено про відсутність підстав для перерахунку його пенсії з 01.03.2022 з огляду на вказівку ПФУ в листі від 23.02.2022 № 2800-030201-9/10943 щодо відсутності зобов`язань у судовому рішенні надалі щорічно 1 березня проводити перерахунки пенсії відповідно до п.п. «в» п.7 Порядку № 418.

Також вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в судовому рішенні від 21.05.2021 по справі № 520/18628/2020 не зазначено кінцеву дату проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , проте пенсійний орган на свій розсуд безпідставно, за погодженням з вищим органом ПФУ, обмежує перерахунок пенсії кінцевою датою останнього перерахунку 01.03.2021, посилаючись на вигадану підставу, що в судовому рішенні не міститься зобов`язань здійснювати такий перерахунок в подальшому.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не дослідив та не надав будь-якої правової оцінки тому, що відповідно до п.п. «в» п.7 Порядку № 418 щорічні перерахунки пенсії 01 березня особам льотного та льотно-випробного складу проводяться в автоматичному режимі без звернень пенсіонерів, тоді як пенсійний орган безпідставно не дотримується вказаного Порядку.

Зауважує, що суд першої інстанції не дав будь-якої правової оцінки викладеним в позовній заяві доводам, що протиправні дії (рішення від 06.04.2022р.) та бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії з 01.03.2022р. суперечать обставинам, встановленим відповідно до ч.4 ст. 78 КАСУ в преюдиційних рішеннях, в яких відповідачу двічі роз`яснялося що ОСОБА_1 довічно має право на щорічні перерахунки пенсії 1 березня у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки.

Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі - відповідач), не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного висновку, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачу щороку з 01 березня (починаючи з 2005 р.) проводиться перерахунок пенсії згідно п. 7 «в» Порядку № 418. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі № 520/18628/2020 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за вислугу років з 14.12.2015 у визначеному судом порядку. В подальшому проведено перерахунки пенсії з 01.03.2016, 01.03.2017, 01.03.2018, 01.03.2019, 01.03.2020, 01.03.2021 відповідно до постанови КМ України № 713.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією України та чинним пенсійним законодавством.

Позивач та відповідач не надали відзиви на апеляційні скарги.

ОСОБА_1 також подав до апеляційного суду заяви, в яких просив:

- накласти штраф на першого заступника ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_3 відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 149 КАС України у сумі 3-х розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- постановити окрему ухвалу в порядку ч. 6 ст. 249 КАС України стосовно бездіяльності 06.04.2023 та ухвали судді Мельникова Р.В. від 29.05.2023 про відмову у задоволенні заяви про накладення штрафу та направлення її до Вищої ради правосуддя для розгляду питання про накладення дисциплінарного стягнення;

- про витребування доказів.

В обґрунтування заяви про накладення штрафу на ОСОБА_3 постановлення окремої ухвали відносно судді ОСОБА_4 зазначив, що відповідачем не було виконано вимоги ухвали суду першої інстанції від 06.03.2023 про витребування додаткових доказів, чим допущено умисну бездіяльність щодо перешкоджання судочинству та перешкоджання встановлення судом дійсних обставин справи. Отже, наявні підстави для накладення на першого заступника ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_3 штрафу відповідно до ст. 149 КАС України.

Щодо окремої ухвали відносно судді ОСОБА_4 вказує, що під час вирішення заяви ОСОБА_1 про накладення на ОСОБА_3 штрафу, суддя не надав жодної оцінки не виконання нею вимог ухвали суду від 06.03.2023, а "вигадував підстави для відмови у задоволенні заяви", безпідставно зазначив про неможливість вирішення даного питання після прийняття судового рішення по суті. Крім того, під час прийняття відзиву на позов, суддя Мельников Р.В. не прореагував на заяву ОСОБА_1 щодо ненадання відповідачем додатків до відзиву позивачу, як і не надання, в тому числі суду, жодних документів, які витребовувались ухвалою від 06.03.2023 без зазначення причин неможливості їх подання. Отже, на думку заявника, суддя Мельников Р.В. ухилився від притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробного складу авіації згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» з розрахунку спеціального стажу як працівника льотного складу у 56 років 9 місяців 26 днів, а загального трудового стажу у 53 роки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 по справі № 520/18628/2020, яке набрало законної сили 16.09.2021 визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо здійснення перерахунку пенсії позивача з 17.05.2017 з урахуванням показника розміру заробітної плати ОСОБА_1 в період з 01.01.1987 по 01.01.1992 року - 0,0000 грн. та з урахуванням виплат центру зайнятості за період з 12.03.2013 по 31.03.2014 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати з 14.12.2015 пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п.п. "в" п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №418 від 21.07.1992 року по заробітку за періоди роботи з 10.11.2004 по 30.11.2009 та з 01.01.2011 по 11.03.2013 та здійснити її виплату з врахуванням раніше виплачених сум.

У зв`язку з тим, що станом на 01.03.2022 пенсійний орган не провів обов`язковий щорічний перерахунок пенсії, позивач неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду України з проханням вжити заходів щодо належного перерахунку розміру пенсії за період з 01.03.2022 з врахуванням коефіцієнту зростання заробітної плати за 2021 рік, проте відповідей не отримав.

На звернення позивача від 19.12.2022, відповідач листом від 12.01.2023 повідомив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 по справі № 520/18628/2020 йому проведено перерахунок пенсії за вислугу років по заробітку за періоди роботи з 10.11.2004 по 30.11.2009 та з 01.01.2011 по 11.03.2013. Інші зобов`язання в рішенні суду від 21.05.2021 відсутні.

Оскільки рішення суду від 21.05.2021 не містить зобов`язань щодо проведення подальших перерахунків пенсії за вислугу років, розмір пенсії з 01.03.2022 не змінився та складає 14 678,28 грн.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача з приводу не перерахунку пенсії з 01.03.2022, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що не здійснивши перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022, відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, встановлений пенсійним законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача забезпечити відповідні перерахунки та виплати пенсії у подальшому суд першої інстанції виходив з їх передчасності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до cт. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI (далі - Закон № 1058-IV) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Приписами ч.3 ст.53 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок мають право на пенсію за вислугу років незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 1992 року №418 (далі Порядок №418).

Згідно з п. 1 Порядку № 418 пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу встановлюються незалежно від віку при вислузі на посадах, які дають право на таку пенсію, у чоловіків не менше 25 років, у жінок не менше 20 років.

Відповідно до п. 7 Порядку № 418, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 №713, у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що працівники льотного і льотно-випробного складу мають право на призначення пенсії за окремими законодавчими нормами, застосування яких дозволяється за наявності у чоловіків 25 років вислуги на посадах, що віднесені льотного і льотно-випробного складу.

Разом з цим, спеціальними законодавчими актами передбачено не тільки особливості в визначенні середнього заробітку для призначення пенсії, а й запроваджено, починаючи з березня 2005 року, спеціальний механізм щорічного перерахунку вже призначеної пенсії з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що льотний та льотно-випробувальний стаж позивача складає 56 років 9 місяців 26 днів, тобто перевищує показник у 25 років.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що позивач має беззаперечне право на щорічний перерахунок його пенсії відповідно до п. 7 Порядку № 418 з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

Разом з тим, відповідачем визнається, що 01.03.2022 останнім не проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 7 Порядку № 418 з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

Твердження пенсійного органу, викладене у листі щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з огляду на не покладення судовим рішенням від 21.05.2021 по справі 520/18628/2020 зобов`язань проведення подальших перерахунків пенсії за вислугу років колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Так, норми Порядку № 418, в тому числі ті, що визначають право на щорічний перерахунок пенсії, є чинними та містять імперативне правило перерахунку пенсії всім працівникам, які мають льотний та льотно-випробний стаж більше 25 років. В даному випадку необхідною умовою для перерахунку пенсії відповідно до п. 7 Порядку № 418 є зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, та наявність у позивача спеціальної вислуги років не менше 25.

Оскільки спеціальний стаж позивача перевищує зазначену вище межу, він має право на щорічний перерахунок його пенсії з урахуванням коефіцієнтів зростання середньої заробітної плати.

При цьому, згідно з п. 7 Порядку такий перерахунок пенсії проводиться у випадку зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки в автоматичному режимі, проте відповідач необґрунтовано відмовляє позивачу у перерахунку пенсії на підставі п. 7 Порядку № 418.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не проведення з 01.03.2022 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання останнього здійснити такий перерахунок з 01.03.2022 відповідно до п.п. «в» п.7 Порядку № 418 з виплатою різниці між перерахованими та фактично виплаченими сумами за період з 01.03.2022.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду попередньої інстанції в частині задоволення позову не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а тому апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання пенсійний орган забезпечити відповідні перерахунки та виплати пенсії у подальшому.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відтак, системний аналіз ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Разом з цим, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів належними і допустимими доказами має довести саме позивач.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Відтак, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес.

В даному випадку, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії з 01.03.2023 відповідно до п.п. «в» п.7 Порядку № 418.

Колегія суддів зазначає, що відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку пенсії на виконання цього рішення суду або відмови у його проведенні, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача будуть порушені.

Посилання позивача на листування ГУ ПФУ в Харківській області та ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 в подальшому проводити перерахунок його пенсії колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане листування стосується інших судових справ, зокрема справи № 520/18628/2020.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог, як передчасних.

Щодо вимог позивача, викладених в апеляційній скарзі про визнання протиправними ГУ ПФУ в Харківській області: зволікання до 06.04.2022 виконання рішення ХОАС від 21.05.2021 по справі № 520/18628/2020, яке набрало законної сили 16.09.2021р.; дії ГУ ПФУ в Харківській області за погодженням з посадовими особами вищестоящого пенсійного органу щодо злісного не проведення в автоматичному режимі після 01.03.2022 перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; рішення № 37 від 06.04.2022 в частині «щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в розмірі 14678,27 грн. з 01.03.2022 - довічно» та скасувати його в даній частині; зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області при виконанні рішення ХОАС від 24.04.2023 по (даній) справі № 520/4788/23 в частині «здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 відповідно до п.п. «в» п.7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 418 від 21.07.1992 р.» утриматись: від зволікання виконання рішення ХОАС від 24.04.2023 в строк більш ніж 10-ти днів з дня набрання їм законної сили; від попереднього погодження перерахунку розміру середньомісячного заробітку та розміру пенсії ОСОБА_1 з посадовими особами вищестоящого пенсійного органу; від прийняття щорічних рішень щодо призначення ОСОБА_1 з 1 березня довічно пенсії у певному розмірі з посиланням на те, що в рішеннях ХОАС від 21.05.2021р. по справі № 520/18628/2020 та від 24.04.2023р. по справі № 520/4788/23 відсутні зобов`язання в подальшому проводити перерахунки пенсії (або на розсуд суду: «забезпечити перерахунки пенсії та її виплати в подальшому»); від допущення під видом бездіяльності умисне не проведення щорічних (1 березня) перерахунків пенсії ОСОБА_1 (або на розсуд суду: «забезпечити перерахунки пенсії та її виплати в подальшому») колегія суддів зазначає ці вимоги не заявлялися позивачем до суду першої інстанції , що вбачається з позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, оскільки вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивачем в суді першої інстанції заявлені не були та не розглядались судом, вони не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.

Щодо заяви про постановлення окремої ухвали в порядку ч. 6 ст. 249 КАС України стосовно судді ОСОБА_4 та про її направлення до Вищої ради правосуддя для розгляду питання про накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 324 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно частин 1, 6, 8 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом нижчої інстанції, отже відсутні підстави для постановлення судом окремої ухвали в тому порядку, в якому просить заявник.

Щодо заяви про накладення штрафу на першого заступника ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_3 відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 149 КАС України.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в суді першої інстанції заявлено клопотання про витребування від ГУ ПФУ в Харківській області доказів, яке задоволено судом першої інстанції шляхом прийняття ухвали від 06.03.2023.

Також, ОСОБА_1 подавалась до суду першої інстанції заява про накладення штрафу на першого заступника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Баєву Г.О. за наслідками розгляду якої ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 відмовлено у її задоволенні.

В заяві про накладення штрафу поданої до апеляційної інстанції позивач зазначає про ухилення ГУ ПФУ в Харківській області від вчинення дій, покладених судом першої інстанції ухвалою від 06.03.2023, допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству та неподання витребуваних судом першої інстанції доказів без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції не покладались будь-які обов`язки на відповідача та не виявлено вчинення дій (бездіяльності), які б могли бути розцінені судом як недобросовісне виконання процесуальних обов`язків, а отже відсутні підстави для накладення на першого заступника ГУ ПФУ в Харківській області штрафу відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 149 КАС України.

Щодо заяви про витребування доказів.

В заяві про витребування доказів позивач просив суд апеляційної інстанції витребувати у відповідача: копії листів: до ПФУ №2000-0304-5/163735 від 24.12.2021 щодо запиту про виконання рішення ХОАС від 21.05.2021; ГУ ПФУ від 15.02.2022 до ПФУ; з ПФУ до ГУ ПФУ № 2800-030202-9/10943 від 23.02.2022р.; ГУ ПФУ до ПФУ №2000-0304-5/43238 від 15.07.2022; ПФУ до ГУ ПФУ № 2800-030102-9/40442 від 27.09.2022; інформацію, в які дні та з яких питань ОСОБА_1 був на особистих прийомах з грудня 2021р. по даний час та які заходи вжиті в результаті його звернень; інформацію коли ОСОБА_1 було вручено лист під розписку від 11.05.2023 № 2000-0306-8/61384 .

В обґрунтування заяви зазначив, що вказані докази підтверджують, що й надалі з 01.03.2023 відповідач не проводить перерахунок його пенсії з штучних підстав, посилаючись на відсутність в рішенні суду зобов`язань й надалі проводити перерахунки пенсії.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

На підставі статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Стаття 73 КАС України визначає належність доказів, відповідно до якої належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

З заяви про витребування доказів ОСОБА_1 зазначає, що листуванням між ПФУ та ГУ ПФУ в Харківській області підтверджуються протиправні дії відповідача з приводу не перерахунку його пенсії з 01.03.2023, що на його думку, є предметом спірних правовідносин, проте згідно позовних вимог предметом спору є бездіяльність відповідача з приводу не перерахунку пенсії позивача з 01.03. 2022. Саме ці вимоги розглядалися судом першої інстанції та були предметом апеляційного перегляду.

Отже, заява позивача про витребування листування між ПФУ та ГУ ПФУ в Харківській області за № 2800-030202-9/10943 від 23.02.2022р.; №2000-0304-5/43238 від 15.07.2022; № 2800-030102-9/40442 від 27.09.2022 не підлягає задоволенню, оскільки з листа ГУ ПФУ в Харківській області від 12.01.2023 вбачається, що листи стосуються інших судових справ, а отже не містять інформацію щодо предмета доказування.

Також відсутні підстави для витребування інформації, в які дні та з яких питань ОСОБА_1 був на особистих прийомах з грудня 2021р. по даний час та які заходи вжиті в результаті його звернень пенсійним органом; коли ОСОБА_1 було вручено лист під розписку від 11.05.2023 № 2000-0306-8/61384 , оскільки не стосується предмета доказування.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяв ОСОБА_1 про накладення штрафу на першого заступника ГУ ПФУ в Харківській області Баєву Г.О. відповідно до пунктів 1-3 ч. 1 ст. 149 КАС України, постановлення окремої ухвали в порядку ч. 6 ст. 249 КАС України стосовно бездіяльності 06.04.2023 та ухвали судді Мельникова Р.В. від 29.05.2023 «про відмову у задоволенні заяви про накладення штрафу» та про її направлення до Вищої ради правосуддя для розгляду питання про накладення дисциплінарного стягнення; витребування доказів - відмовити.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 по справі № 520/4788/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова