Справа № 200/5352/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
О К Р Е М А У Х В А Л А
13 липня 2023 року Справа №200/5352/22
Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, прийнятого на виконання рішення суду у справи за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
До суду із заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) звернулась ОСОБА_1 (далі - заявниця).
Заявниця вказує, що своїм рішенням від 26.04.2023 р. відповідач та посадові особи не виконали рішення суду від 28 лютого 2023 року у справі №200/5352/22, яке набрало законної сили чим порушили Конституцію України.
Зазначає, що у рішенні чітко зазначено: "призначення пенсії від 05.12.2022 року згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років"
Вважає, що посадові особи відповідача своїм рішенням не виконали рішення суду, що набрало законної сили.
Суд зазначає, що з огляду на отримання заявницею вказаного листа з відповідним рішенням лише 14.06.2023 року, заявницею не пропущено строк звернення до суду із даною заявою.
З програми Діловодство спеціалізованого суду судом встановлено, що відповідач має зареєстрований електронний кабінет у ЄСІТС, до якого було доставлено заяву та всі додані до неї документи 26.06.2023 року о 15:27.
Також заявницею до заяви додано окремо сформовану квитанцію № 168655 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС, відповідно до якої 24.06.2023 року о 01:03, до якої заявницею було направлено відповідачу заяву та всі додані до неї документи.
Відповідач своїм правом подати пояснення чи заперечення щодо заяви не скористався.
Розгляд та вирішення судом даної заяви здійснюється в порядку письмового провадження.
Суд звертає увагу заявниці на те, що вона звернулась до суду із даною заявою у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Проте, відповідно до частини 6 статті 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви суд може виключно постановити ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (окрема ухвала).
Таким чином, суд позбавлений можливості визнавати протиправним та скасовувати рішення суб`єкта владних повноважень чи визнавати його дії протиправними у порядку статті 383 КАС України, це можливо лише у порядку позовного провадження, у випадку звернення заявниці до суду з відповідною позовною заявою та прийняття відповідного рішення суду за результатами розгляду такої позовної заяви.
У той же час, під час розгляду даної заяви судом встановлено наявність певних підстав для її задоволення та постановлення відповідної окремої ухвали у порядку статті 249 КАС України, з огляду на таке.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у справі № 200/5352/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 69 від 12.12.2022 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії від 05.12.2022 року згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років, із зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періодів роботи: з 09.12.1995 року по 09.09.1999 року - машиніст конвеєра 2-го розряду ЦЗФ "Жовтнева", з 10.09.1999 року по 21.03.2004 року - машиніст пиловловлюючих установок 2-го розряду ЦЗФ "Жовтнева", з 22.03.2004 року по 16.05.2005 року - машиніст конвеєра 2-го розряду ЦЗФ "Жовтнева", з 12.03.2009 року по 19.08.2010 року - машиніст конвеєра 2-го розряду ПАТ "Донецьксталь" - Металургійний завод", а також до загального страхового стажу періодів трудової діяльності, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії, - періоду з 21.07.1989 року по 06.10.1993 року продавцем магазину госптоварів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Вказане рішення оскаржене не було та набрало законної сили 31 березня 2023 року.

На виконання вказаного рішення судом 02.05.2023 року заявниці було видано виконавчі листи.

Виконавчий лист на вимогу зобов`язального характеру було пред`явлено заявницею до виконання у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 25.05.2023 року було відкрито виконавче провадження № 71894979.

На запит заявниці Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відповідь від 14.06.2023 року № 0400-010304-8/85563, у якій зазначено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі № 200/5352/22, за позовом заявниці, опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в повному обсязі в межах покладених зобов`язань та прийняте рішення від 19.04.2023 № 69 про відмову в призначенні пенсії, з детальним роз`ясненням причини відмови.

До вказаної відповіді було додано рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.04.2023 року № 69.

У вказаному рішенні зазначено: на виконання рішення суду по страві № 200/5352/22 від 28.02.2023.

Вказано, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зі змінами, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, жінки, які народилися з 01.04.1969 по 30.09.1969 - після досягнення 54 років 6 місяців і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вік заявника 53 роки.

Заявниці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, так як вона не досягла пенсійного віку відповідно до п. 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Відтак, відповідач зобов`язаний виконати судове рішення, яке набрало законної сили, в межах покладених на нього цим рішенням зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Як було вказано вище, судом було задоволено позовні вимоги у відповідній частині та у резолютивній частині рішення суду було зазначено (...) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.12.2022 року згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років (...)

Таким чином, у вказаному рішенні суду, яке набрало законної сили, судом було встановлено способи його виконання, серед яких було зазначено про необхідність повторного розгляду заяви про призначення пенсії заявниці: з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років.

Проте, не дивлячись на вказане відповідачем, на виконання вказаного рішення суду, протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії заявниці у зв`язку із недосягненням нею віку - 54 років 6 місяців (тобто не враховано досягнення заявницею необхідного для призначення пенсії заявниці віку - 50 років, як це вказано у рішенні суду).

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області порушено вимоги чинного законодавства України щодо обов`язковості рішення суду від 28 лютого 2023 року по справі № 200/5352/22 та не виконано його у спосіб, встановлений у резолютивній частині цього рішення (з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років).

Також відповідачем, під час прийняття рішення на виконання рішення суду, порушено вимоги чинного законодавства щодо визначення пенсійного віку, досягнення якого є необхідним для призначення заявниці пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на те, що поряд із нормами Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється також положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

У вказаному рішенні Конституційного суду вказано, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15)) право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам;

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області має враховувати, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

Разом із цим, норми Закону № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для заявниці з точки зору вимог до мінімального віку для призначення пенсії.

На дату звернення за призначенням пенсії позивачка досягла 50-річного віку, наявність якого вимагається відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) і, враховуючи встановлені у рішенні суду у даній справі обставини мала необхідний страховий стаж та пільговий стаж за Списком № 2.

Саме виходячи з даних обставин та норм, судом було задоволено позовні вимоги у відповідній частині та у резолютивній частині рішення суду було встановлено конкретний спосіб його виконання - повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.12.2022 року згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням досягнення необхідного віку для призначення пенсії 50 років (а не 54 років 6 місяців, як це протиправно визначено органом ПФУ у рішенні від 19.04.2023 № 69 про відмову в призначенні пенсії).

Не дивлячись на це відповідачем, помилково зазначено про недосягнення заявницею віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та, на виконання вказаного рішення суду, протиправно прийнято рішення від 19.04.2023 № 69 про відмову у призначенні пенсії заявниці у зв`язку із недосягненням нею віку - 54 років 6 місяців.

Як було вказано вище, згідно з частиною 6 статті 383 КАС України […] за наявності підстав для задоволення заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст. 249 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Приймаючи до уваги те, що Головні управління Пенсійного фонду України є територіальними органами Пенсійного фонду України підпорядковуються йому та утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України суд вважає за необхідне, додатково, копію окремої ухвали направити до Пенсійного фонду України для здійснення контролю за її виконанням.

Враховуючи вищевикладене та наявність підстав для задоволення заяви у частині визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду у справі № 200/5352/22, приймаючи до уваги положення частини 6 статті 383 КАС України, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу для вжиття відповідачем відповідних заходів щодо належного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у справі № 200/5352/22 та усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону і встановити йому строк для надання суду відповіді про вжиті заходи.

Керуючись Конституцією України та нормами Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Постановити у справі № 200/5352/22 окрему ухвалу.

Направити дану окрему ухвалу Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для вжиття заходів щодо належного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2023 року у справі № 200/5352/22 та усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області строк для надання суду відповіді про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Копію даної ухвали направити до Пенсійного фонду України для здійснення контролю за її виконанням.

Ухвала складена у порядку письмового провадження і підписана 13 липня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя С.І. Бабіч