Справа № 120/8686/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

12 липня 2023 р. Справа № 120/8686/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Томчук Андрій Валерійович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 26.06.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 7- денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, шляхом надання до суду позовної заяви, яка б відповідала вимогам статті 160-161 КАС України, в частині приведення змісту позовних вимог і викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства.

04.07.2023 на адресу суду від представника ОСОБА_1 , адвоката Кравчука М.О., надійшла заява на виконання вимог ухвали від 26.06.2023, в якій останній звернув увагу, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2023 у справі № 127/16823/23 було відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - через адміністративну підсудність.

Крім того, заявник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 22.03.2023 по справі № 290/289/22-ц, вказав, що вважає обмеженням доступу до правосуддя, справу, де категорія якої щодо встановлення факту проживання однією сім`єю є одночасно не підсудною цивільній та адміністративній юрисдикції.

Визначаючись щодо виконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 26.06.2023 вказую про наступне.

Відповідно до заявлених вимог позовної заяви у справі № 120/8686/23 позивач просить:

- встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період часу із травня 2021 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, яким виплачується одноразова грошова допомога згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168.

Тобто, в межах цієї позовної заяви позивач просить суд виключно встановити факт, що має юридичне значення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому визначення публічно-правового спору наведено у пункті 2 частини 1 статті 4 КАС України, відповідно до якої під таким розуміється спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; такою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України до суду можуть бути оскаржені рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність). Крім того, позивач може звернутися з позовом про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Так, варто вказати, що обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що встановлення проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне для отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, разом з тим позивач (її представник) не вказують про порушення прав ОСОБА_1 суб`єктом владних повноважень у будь-який визначений КАС України спосіб (рішенням, дією чи бездіяльністю).

В свою чергу зазначаю, що в силу наведених положень КАС України необхідною умовою для звернення особи до адміністративного суду за захистом своїх прав є обґрунтування у позові порушення її прав саме рішенням, дією чи бездіяльністю з боку суб`єкта владних повноважень, тобто існування публічно-правового спору на момент звернення до суду.

В той же час, позивач у позовній заяві жодним чином не обґрунтовує існуюче порушення своїх прав з боку суб`єкта владних повноважень - Головного управління Національної гвардії України, як і не вказує, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , заперечується відповідачем.

Тобто, заявлені у цій справі позовні вимоги в первинній редакції щодо встановлення факту, що має юридичне значення та не приведення таких вимог у відповідність до положень КАС України на виконання вимог ухвали від 26.06.2023, не є публічно-правовими вимогами, а тому останні не можуть бути розглянуті адміністративним судом. Відповідно, розгляд адміністративним судом такої справи з позиції Європейського Суду з прав людини трактуватиметься як розгляд справи неуповноваженим судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначає, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Щодо правової позиції, на яку посилається позивач, викладеної у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, де вказано, що "оскільки вимоги пов`язані і доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за позивачем певного соціально-правового статусу, не пов`язаними з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача з державою", то суд вважає за необхідне наголосити на тому, що забезпечення єдиного підходу до формування сталості та єдності судової практики, в тому числі визначення юрисдикційності того чи іншого спору, відповідно до статті 36 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" повинен забезпечити Верховний Суд. При цьому, на важливість забезпечення єдності та сталості судової практики вказують наявність в процесуальних кодексах України положень про те, що підставою перегляду судових рішень Великою Палатою Верховного Суду є порушення предметної чи суб`єктної юрисдикції. Зокрема, частиною шостою статті 346 КАС України передбачено, що крім випадків передбачених законом, справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної, а відповідно до вимог статті 403 ЦПК України - предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Оскільки рішення Великої Палати Верховного Суду з приводу розмежування предметної юрисдикції з даного питання відсутнє, а адміністративний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які юридичні факти, тим більше за правилами окремого провадження, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України, тим більше якщо позивачем не вказано про будь-яке порушення його прав суб`єктом владних повноважень, то такий адміністративний суд не є судом, що встановлений законом щодо розгляду такої категорії справ.

Варто вкотре наголосити, що представником позивача не виконано вимоги ухвали від 26.06.2023 не наведено жодних обставин порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень будь-якими рішеннями, дією чи бездіяльністю, відповідно заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 йдуть в розріз із положеннями статті 19 КАС України, якою визначено вичерпний перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) будь-які юридичні факти.

Крім того, з аналізу рішення Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц видно, що справа щодо встановлення факту, що має юридичне значення підлягає розгляду адміністративним судом лише у разі, коли встановлення відповідного факту поєднано з вирішенням публічно-правового спору.

Натомість, як встановлено, в позовній заяві позивач не вказує про існування будь-якого спору із суб`єктом владних повноважень, визначеного в якості відповідача за даним позовом, в межах якого б існувала необхідність дослідження фактів, які в даному випадку просить встановити позивач.

Подібна правова позиція висловлена Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 28.06.2023 у справі № 120/6387/23.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини 6 статті 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Поряд з цим, звертаю увагу позивача, що в розглядуваному випадку залишення позовної заяви без руху та повернення такої за наслідками не усунення позивачем недоліків позовної заяви, не можна вважати обмеженням доступу до правосуддя ОСОБА_1 , адже остання не позбавлена права повторно звернутись до адміністративного суду з позовною заявою про встановлення відповідного факту поєднаного з вирішенням публічно-правового спору, тобто з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зокрема обґрунтувавши порушення таких прав рішенням, дією чи бездіяльністю відповідного суб`єкта.

З приводу посилань адвоката Крачука М.О. у заяві від 04.07.2023 на ту обставину, що його згідно з дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 19.12.2022 № 699 було уповноважено саме на представництво інтересів позивача у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, варто звернути увагу представника на положення статті 1 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" від 2 червня 2011 року № 3460-VI, згідно з якими:

правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення;

правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Тобто, в цьому випадку адвокат Крачук М.О. не позбавлений права консультації свого довірителя ОСОБА_1 та надання відповідного роз`яснення з порушеного правового питання з урахуванням актуальної позиції суду у спорах такої категорії.

Керуючись ч. 4 ст. 169, ст.ст. 248, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Томчук Андрій Валерійович