Справа № 520/10927/22
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 р. Справа № 520/10927/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Євсєєвої М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023, суддя Сагайдак В.В., повний текст складено 07.03.2023, по справі № 520/10927/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековолокно"

до Головного управління ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ековолокно" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1»;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В4»;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1»;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековолокно" бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2021 року у розмірі 8 781 852, 00 грн., та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за січень 2022 року у розмірі 2 352 815,00, а в загальному розмірі 11 134 667,00.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1».

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В4».

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України № від 19.08.2022 року за формою «В1».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Головне управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), не погодившись із прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про не врахування судом першої інстанції, що реальність господарських операцій позивача із контрагентом у перевіряємий період не підтверджена належним чином, первинні документи виписані за наслідками господарських операцій, що мають ознаки фіктивності, з огляду на що останні не можуть бути використані у бухгалтерському обліку позивача з метою формування податкових зобов`язань. Нереальність господарських операцій позивача підтверджена дослідженням ланцюга постачання між контрагентом позивача та його контрагентами, також у контрагента позивача відсутні необхідні трудові ресурси та основні засоби, згідно інформаціїї з баз даних ДПС контрагент позивача відноситься до ризикових платників податку. Крім того, судом першої інстанції не було досліджено господарські операції позивача з ТОВ «Біоресурс».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 27.06.2022 по 01.07.2022 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ековолокно» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт № 3791/10-36-07-05/40112872 від 08.07.2022.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп.198.1., 198.3 ст.198, пп. «б» п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8, п. 200.9, пп. п. 200.14 ПК України, у зв`язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування суми ПДВ за грудень 2021 р. на суму 8 781 852,00 грн., та завищено суму від`ємного значення ПДВ за грудень 2021 р. в сумі 3 668 182,00 грн.

19.08.2022 відповідачем сформовано податкові повідомлення-рішення від № та №.

Також з 27.06.2022 по 01.07.2022 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Ековолокно» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт № 3792/10-36-07-05/40112872 від 08.07.2022.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем пп.198.1., 198.3 ст.198, пп. «б» п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8, п. 200.9, пп. п. 200.14 ПК України, у зв`язку з чим завищено суму бюджетного відшкодування суми ПДВ за січень 2022 р. на суму 2 352 815,00 грн.

19.08.2022 р. відповідачем сформовано податкове повідомлення-рішення № , яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість» в розмірі 2 588 097,00 грн, з яких податкове зобов`язання з ПДВ в розмірі - 2 352 815,00 грн., штрафні санкції в розмірі - 235 282,00 грн.

Вищенаведені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку та за результатом їх перегляду ДПС України залишені без змін.

Позивач, не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, з того, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентами належними первинними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 ПК України з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цьогоКодексуна момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Із матеріалів справи встановлено, що у період, який перевірявся, позивач здійснював господарські операції з ТОВ «Технопідтримка».

Так, між ТОВ «Ековолокно»(покупець) та ТОВ «Технопідтримка» (постачальник) укладено договір поставки № 2018/127 від 01.03.2018 року, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві (товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар (п.1.1. Договору поставки).

Згідно п. 1.2 найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає продажу за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, кількість, номенклатура), визначаються у видаткових накладних, що є невід`ємними частинами цього договору.

Постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю товар, визначений у видатковій накладній (п.2.1. Договору поставки).

Передача товару покупцю здійснюється на складі постачальника. Вивезення товару зі складу покупець здійснює за свій рахунок та своїми силами (п.3.1. Договору поставки).

Розрахунки за Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 банківських днів з моменту підписання видаткових накладних. Допускається інша форма розрахунків згідно діючого законодавства України (п.4.3. Договору поставки).

Кількість поставленого товару визначається по видатковим накладним (п.3.2. Договору поставки).

Датою поставки є дата передачі товару у розпорядження покупця (дата виписки видаткової накладної) (п.3.3. Договору поставки).

На виконання умов договору поставки за спірний період постачальником було здійснено постачання флекси ПЕТ в асортименті, пластикових стаканів, шнекового екструдера, системи пневмоподачі, стіл зняття матриці, трубки для повітряного гарту, ультразвукової ванни, ущільнювального кільця, вакуумної сушарки, пристрію подачі, рас плавного фільтру, редуктора сушильного барабану, свічки та сердечника фільтра, пластикової банки, подаючого колеса, печі відпалу та попереднього нагрівання, охолоджувача, дозуючого насосу, електричного контролера, масляного начотчика, мотора-редуктора, намотувального стола, витяжної машини

На підтвердження виконання умов зазначеного договору надано видаткові накладні.

Фактичне транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними щодо транспортування товару з пункту навантаження: м.Харків, вул. Академічна, 1 в пункт розвантаження за адресою: м. Харків, вул. Обреимова, 12.

На підтвердження проведення розрахунків між сторонами надано платіжні доручення.

За наслідками здійснених господарських операцій на підставі події відвантаження товару виписано податкові накладні, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено обставини здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення зобов`язань з податку на додану вартість, підтверджено здійснення руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлена спеціальна податкова правосуб`єктність учасників господарської операції та зв`язок між фактом придбання товарів, послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами, доказів повернення коштів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за наданні послуги в матеріалах справи не міститься.

Відповідач не надав належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем підприємства контрагент був фіктивним, вчиняв порушення в сфері оподаткування, документував безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання.

Таким чином, позивачем доведено, що господарські операції з вищевказаним контрагентом спричинили зміни майнового стану та зміни у структурі зобов`язань підприємства позивача.

Щодо доводів апелянта про відсутність трудових ресурсів, основних засобів у контрагента позивача, колегія суддів зазначає, що такі висновки ґрунтуються виключно на податковій інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах.

Колегія суддів зазначає, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагента суб`єкта господарювання основних засобів, трудових та виробничих ресурсів, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

При цьому, відповідачем не зазначено конкретних доказів на підтвердження таких припущень, як це передбачено ч. 2ст. 77 КАС України.

Отже, судова колегія відхиляє посилання відповідача на дані інформаційних систем ДПС України відносно контрагента суб`єкта господарювання, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є беззапереченим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності трудових ресурсів, основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання суб`єктом господарювання незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарським операціям, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість. Це в свою чергу у межах спірних відносин на позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Стосовно доводів апелянта про порушення позивачем умов договору поставки щодо перевезення товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3.1. договору поставки № 2018/127 від 01.03.2018 року вивезення товару зі складу покупець здійснює за свій рахунок та своїми силами.

Із долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних дійсно вбачається, що перевезення товару здійснювалося силами та за рахунок постачальника.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані обставини не свідчать про безтоварність господарської операції, оскільки на її підтвердження позивачем надано первинні документи, які містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарської операції, що відбулись між позивачем та його контрагентом, що в свою чергу спростовує позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань.

Щодо доводів апелянта про не дослідження судом першої інстанції господарських операцій позивача з ТОВ «Біоресурс», колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення стосуються лише господарських операцій позивача з ТОВ «Технопідтримка».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 19.08.2022 №, №, № та наявності підстав для їх скасування.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив докази по справі, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 по справі № 520/10927/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 11.07.23.