Справа № 520/4792/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р. Справа № 520/4792/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 22.08.22 по справі № 520/4792/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУНП в Харківській обл.,), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 171 о/с від 27.03.2022 Головного управління національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію;

- поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2022 року по день постановлення рішення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складову частину грошового забезпечення згідно з постановою КМ України від 28.02.2022 № 168.

В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваного наказу ГУНП в Харківській області від 23.03.2022 №171 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 27.03.2022, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки процес звільнення відбувся з порушенням частин 1, 10 статті 14, статті 27 розділу V Дисциплінарного статуту та пунктів 1, 4 розділу 5 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 ( далі Порядок №893) (не було запропоновано позивачу надати письмові пояснення, не було зібрано та перевірено відомостей про обставини, що мають значення для справи, не прийнято до уваги, що поліцейський у період з 26.02.2022 по 09.03.2022 виконував обов`язки на території Бучанського району, тобто, не покидав ані службу ані територію України), а з самим наказом позивача не ознайомлено, про що свідчить відсутність його підпису. Пояснив, що проходив службу на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області, зареєстрований та проживає в с. Черкаська Лозова, яка була окупована військами РФ, проте, йому вдалося вивезти свою родину та бути на постійному зв`язку із керівництвом ГУНП в Харківській області. Разом з цим, листом № 1213вс/119/01/12-2020 від 20.05.2022 позивачу було повідомлено про звільнення зі служби в поліції, яке є найсуворішим стягненням, та у спірних відносинах необґрунтованим належним чином, застосованим за відсутності встановленого в діях позивача складу дисциплінарного проступку, що свідчить про необхідність визнання протиправним та скасування наказу від 23.03.2022 № 171 о/с.

Також позивач вважає, що має право на отримання як середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так і додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України № 168 у розмірі 30000 грн щомісячно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 520/4792/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 у справі № 520/4792/22 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неправомірність застосування судом першої інстанції до позивача положень наказу № 190 від 10.03.2022 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», адже ОСОБА_1 , у цей час евакуював свою родину, про що повідомив свого керівника.

Також, підтримав власну позицію, викладену у позовній заяві, щодо відсутності у поліцейського обов`язку працювати і знаходитися виключно в конкретно окресленому місці чи кабінеті, у зв`язку з чим, юрисдикція і повноваження поліцейського поширюються на всю територію його адміністративного району, де позивач захищав Україну під час російської окупації. Стверджував про те, що не залишав самовільно місця несення служби, його місце роботи було знищено ворожими обстрілами, не виїздив за кордон, не відмовлявся від дачі пояснень пояснень та навпаки готовий був приступити до служби.

Зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на порушення процедури проведення службового розслідування, яке полягало, зокрема, у неповідомленні позивача про необхідність прибуття до Дисциплінарної комісії для надання пояснень, що суперечить частинам 6 та 7 статті 18 Дисциплінарного статуту. Незважаючи на цілодобове перебування позивача на зв`язку з керівництвом, всупереч закону, відповідач перед прийняттям наказу позбавив позивача можливості надати докази, клопотати про залучення нових документів, додаткових свідчень від причетних осіб, ознайомитися з матеріалами службового розслідування, оскаржити його, користуватися правничою допомогою адвоката.

З огляду на викладене вважає, що оскаржуваний наказ № 171 о/с від 23.03.2022 Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, а саме, співмірності тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог та просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Вважає, що додаткових доказів, які б не досліджувались в суді першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено та не спростовано правомірність прийняття Головним управлінням Національної поліції в Харківській області наказу від 27.03.2022 № 171 о/с про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 із служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», підставою винесення якого слугував наказ ГУНП в Харківській області від 27.03.2022 № 226 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області», яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

В свою чергу, наказ ГУНП в Харківській області від 27.03.2022 № 226 був виданий на підставі матеріалів проведеного відносно ОСОБА_1 службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Харківській області від 27.03.2022 № 506 «Про призначення та проведення службового розслідування» відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України на підставі рапорту начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області, з огляду на наявність інформації про відсутність поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі з 27.02.2022 по 27.03.2022.

Відповідно до рапорту начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області, який міститься в матеріалах службового розслідування, поліцейський ОСОБА_1 безпідставно не вийшов на службу, про причини своєї відсутності нікому не повідомив, на зв`язок не вийшов. Опитаний дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування начальник ЦЗ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_2 , підтвердив факти, викладені у своєму рапорті.

Начальник відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області лейтенант поліції Горанін С.В. пояснив, що старший сержант поліції ОСОБА_1 з 27.02.2022 повинен був заступити на чергування, однак на службу не вийшов, на телефонні дзвінки не відповідає.

Зі слів ОСОБА_3 , йому відомо, що старший сержант поліції ОСОБА_1 перебуває у м. Кропивницькому. З метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 26.03.2022 о 10.30 членом дисциплінарної комісії старшим інспектором ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 було здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ). В телефонній бесіді останній об`єктивні причини не виходу на службу не повідомив.

27.03.2022 начальником ЦЗ ГУНП в Харківській області, заступником начальника ЦЗ начальником АТВ ЦЗ ГУНП в Харківській області та начальником відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області складено акт про відсутність на службі та невиконання своїх обов`язків старшим сержантом поліції ОСОБА_1 .

Аналогічний акт в цей же день (27.03.2022) був складений і дисциплінарною комісією у складі старшого інспектора з ОД ВП УГІВ в Харківській області, старшим інспектором ВСР УГІ ГУНП в Харківській області та інспектором ВП УГІ ГУНП в Харківській області, яким підтверджено відсутність ОСОБА_1 на службі.

З приводу посилань апелянта на той факт, що в період часу з 26.02.2022 по 09.03.2022 він виконував обов`язки на території Бучанського району, а отже не покидав службу та не покидав межі території України, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1 Розділу І Положення про Центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 17.01.2019 № 88 Центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Харківській області та, згідно із законодавством України, реалізовує свої повноваження на території міста Харків та Харківської області, отже заявник, відповідно до займаної посади повинен був реалізовувати свої повноваження виключно на території міста Харків та Харківської області.

Крім того, для виконання службових завдань поза місцем постійної служби в іншому населеному пункті та на певний строк для поліцейського передбачені службові відрядження, оформлення яких регулюється, зокрема, Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі - Наказ № 672), відповідно до пункту 1 розділу ІІ якого підставою для службового відрядження є перш за все наказ, підписаний керівником органу поліції.

Разом з цим, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області в період з 24.02.2022 по 27.03.2022 позивач у службові відрядження в інший населений пункт не направлявся, відповідний наказ не видавався.

Позивач не відноситься до категорії осіб, визначених головою Національної поліції України в наказі від 10.03.2022 № 190, які можуть проходити службу в інших територіальних органах поліції, на території обслуговування яких перебувають, разом з цим, всупереч пункту 5 частини 3 статті 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 27.03.2022 без дозволу керівництва та поважних причин, на службу не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав.

Посилання позивача на виконання ним обов`язків на території Бучанського району є безпідставними, не підтвердженими жодними доказами (відповідними копіями документів щодо взяття на облік вказаного поліцейського та його реєстрацію), долученими до позовної заяви.

З метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 27.03.2022 членом дисциплінарної комісії старшим інспектором ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 , в присутності інших членів дисциплінарної комісії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 . В ході телефонної розмови, останній повідомив, що з 24.02.2022 перебуває у ОСОБА_7 . Про свій виїзд з м. Харкова прийняв рішення самостійно, від надання письмових пояснень відмовився, про що дисциплінарною комісією був складений відповідний акт від 27.03.2022 № 271/119-15-2022.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що дії позивача є порушенням Присяги та нормативних актів, що регламентують діяльність поліції та підривають авторитет Національної поліції України в очах громадян.

Зазначив що, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

З приводу вимоги позивача про стягнення з ГУНП в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно, як складової частини грошового забезпечення згідно з постановою КМ України від 28.02.2022 № 168, зауважив, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників), які відносно відсутнього на службі позивача не видавалися.

Враховуючи, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМ України від 28.02.2022 № 168, заявнику відповідними наказами встановлена не була, вона не відноситься до складу грошового забезпечення, а тому не враховується під час обчислення середнього заробітку.

20.06.2023 до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких апелянт ще раз наголосив про грубе порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині неповідомлення про ініціювання службового розслідування, не забезпечення права на захист та можливості подати письмові пояснення. Звернув увагу на ті обставини, що відповідачем не надано ніяких доказів суду з приводу здійснення телефонних дзвінків позивачу з метою встановлення місця знаходження позивача та інформування його про проведення у відношенні нього службового розслідування. Лише через 28 днів відповідач зателефонував позивачу щодо з`ясування обставин відсутності на службі ОСОБА_1 з 27.02.2022 по 27.03.2022, і тільки останньою датою було складено акт про відсутність позивача на службі, хоча за загальним правилом для підтвердження та фіксації обставин щодо відсутності працівника на робочому місці, акт необхідно оформлювати безпосередньо в день нез`явлення поліцейського на службі, тобто за кожен день, а тому, на думку позивача дана інформація свідчить про те, що він не ухилявся від виконання службових обов`язків, а його поведінка була вмотивована заздалегідь отриманою інформацією про надання в подальшому наказів та розпоряджень щодо виходу на службу.

Крім того, службове розслідування призначено та проведено із затвердженням висновку та виданням відповідних наказів за один день, що унеможливило надання позивачем будь-яких пояснень щодо порушення ним дисципліни.

Звернув увагу суду, що на утриманні у позивача перебуває мати інвалід, яку позивач евакуював в перші дні війни до м. Кременчук Полтавської області.

В іншій частині, зміст письмових пояснень повторює зміст позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків центру забезпечення ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області від 27.03.2022 № 506 «Про призначення та проведення службового розслідування» було призначено та проведено службове розслідування щодо позивача, яке було ініційовано на підставі рапорту начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що з 09.03.2022 по теперішній час поліцейський відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харкова, освіта вища, в НПУ з 07.11.2015, на посаді з 13.12.2018, діючих дисциплінарних стягнень не має, безпідставно не виходить на службу, про причини своєї відсутності нікому не повідомив, на зв`язок не виходить.

Опитаний під час проведення службового розслідування начальник ЦЗ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_2 , підтвердив факти, викладені у вищевказаному рапорті.

Опитаний начальник відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 пояснив, що старший сержант поліції ОСОБА_1 з 27.02.2022 повинен був заступити на чергування, однак безпідставно не виходить на службу та на зв`язок. На телефонні дзвінки не відповідає.

З метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 26.03.2022 о 10.30 членом дисциплінарної комісії старшим інспектором ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 було здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер останнього НОМЕР_2 . В телефонній бесіді старший сержант поліції ОСОБА_1 об`єктивні причини не виходу на службу не повідомив.

Разом з цим, зі слів лейтенанта поліції ОСОБА_3 , йому стало відомо, що старший сержант поліції ОСОБА_1 на теперішній час перебуває у м. Кропивницькому.

Також встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до якого Міністерство внутрішніх справ України, зокрема, в особі Національної поліції України, яка є структурним підрозділом, зобов`язано запровадити та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березнів 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами статті 17 Закон України «Про правовий режим воєнного стану», органи державної влади України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, громадські об`єднання, а також громадяни зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану на відповідній території.

Старший сержант поліції ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

З посиланням на пункт 24 частини 1 статті 23 та частину 2 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», пункт 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» у висновку зазначено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 не підпадає під категорію поліцейських згідно переліку, зазначеного у пункті 1 наказу, які перебувають поза місцем несення служби, та протягом 1 доби повинні прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а тому зобов`язаний був невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Разом з цим, ОСОБА_1 не прибув до органу поліції за місцем несення служби, чим порушив вимоги пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану».

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого часу, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

У ході проведення службового розслідування обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 не встановлені.

За результатами службового розслідування начальником ГУНП в Харківській області 27.03.2022 затверджено висновок службового розслідування.

Таким чином, у ході проведення службового розслідування встановлено, що у період з 27.02.2022 по 27.03.2022 поліцейський відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_1 безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, тим самим вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», застосовано до поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновків проведеного щодо позивача вказаного службового розслідування, ухвалено наказ ГУНП в Харківській області від 27.03.2022 № 226 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області», яким до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни.

Вважаючи своє звільнення незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведення відповідачем під час судового розгляду справи вчинення ОСОБА_1 дій, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт порушення позивачем службової дисципліни в частині відсутності на службі за місцем дислокації підрозділу та невиконання своїх функціональних обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу, що у свою чергу є грубим порушенням наказів МВС України, Національної поліції України та Присяги працівника поліції, враховуючи те, що ОСОБА_1 з 27.02.2022 без дозволу керівництва та поважних причин, на службу не виходив, доказів ані відрядження до іншого регіону України, ані виконання повноважень в іншому регіоні України, у тому числі у Бучанському районі Київської області до суду не надав.

Відхиляючи доводи позивача про те, що він був вимушений евакуювати свою родину з постійного місця проживання, суд зазначив, що позивачем не надано доказів того, що у період гострої фази на території Харківської області позивач виїздив сам, чи зі своєю родиною, та якийсь час був вимушений перебувати в іншому місці.

Одночасно, суд зазначив, що позивачем проігноровано наказ голови Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», яким поліцейських зобов`язано невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Також, судом враховано, що позивач вперше звернувся до відповідача з питань проходження служби лише 19.05.2022, тобто, майже через 3 місяці після останнього прибуття на робоче місце. З наведеного вбачається, що з 27.02.2022 по 18.05.2022 позивачу фактично не було цікавим продовження проходження служби в органах Національної поліції України.

Суд зауважив, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи та з урахуванням обставин у справі не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень, оскільки Дисциплінарним статутом не передбачено будь-яких критеріїв тяжкості проступку, за який поліцейський несе дисциплінарну відповідальність і відповідно до якого необхідно застосовувати той чи інший вид дисциплінарного стягнення.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення зі служби, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення таких позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складової частини грошового забезпечення, згідно Постанови КМ України від 28.02.2022 № 168, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до суду не надано доказів безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII).

Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).

Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, а Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватись працівниками поліції сумлінно.

Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Як передбачено частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Так, частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зі служби в поліції звільнено відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Стверджуючи про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який унеможливив подальше проходження позивачем служби в поліції, відповідач посилається на встановлені службовим розслідуванням від 27.03.2022 (а.с. 100-104) обставини порушення позивачем вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст.23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», у зв`язку з безпідставною відсутністю на службі з 27.02.2022 по 27.03.2022 поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 без поважних причин, а також не прийняття ним участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Заперечуючи проти висновків службового розслідування позивач вказує на недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині не надсилання ОСОБА_1 жодних повідомлень щодо його ініціювання та проведення ані засобами телефонного зв`язку, ані електронною поштою, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, та не співмірність застосованого до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Щодо обґрунтованості вказаних тверджень позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України Про захист персональних даних, Про державну таємницю та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Аналогічні права поліцейського відображені в пункті 2 розділу IV Порядку № 893.

Відповідно до частини 1 статті 27 Дисциплінарного статуту (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

Частиною 2 статті 27 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.

Відповідно до частини 4 статті 27 Дисциплінарного статуту від поліцейського, стосовно якого є підтвердні дані про самовільне залишення ним місця несення служби, виїзд до інших регіонів країни чи за кордон, пояснення не відбираються, поліцейський вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, на підставі рапорту начальника ЦЗ ГУНП в Харківській області видано наказ начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.03.2022 № 506 «Про призначення та проведення службового розслідування».

З метою з`ясування обставин відсутності на службі старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , 27.03.2022 членом дисциплінарної комісії старшим інспектором ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 було здійснено телефонний дзвінок позивачу. В телефонній бесіді старший сержант поліції ОСОБА_1 відмовився надати письмове пояснення, зазначивши, що перебуває у населеному пункті ОСОБА_8 з 24.02.2022, про свій виїзд з м. Харкова прийняв рішення самостійно, об`єктивні причини не виходу на службу не повідомив.

Вказані обставини підтверджено актом про відмову надати пояснення від 27.03.2022 № 271/119-15-2022 (а.с. 96).

При цьому, особисто позивач у позові та в апеляційній скарзі посилається на здійснення ним вивезення родини та матері в інше місто з ОСОБА_9 , зокрема до м. Кременчук Полтавської області у перші дні війни. Обставин, які б завадили йому після цього прибути до місця служби та заступити на чергування 27.02.2022, позивач не наводить ані в позові ані в апеляційній скарзі. Отже, не спростовує самовільне залишення ним місця несення служби.

Посилання позивача на те, що до 19.05.2022 він чекав повідомлення від керівництва про дату та час коли можна бути прийти до роботи та нести службу відповідно до його прямих обов`язків з огляду на тривалий час такого очікування та встановлені у цій справі обставини не спростовують невиконання ним як поліцейським покладених на нього завдань територіальної оборони щодо участі у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Таким чином, наявні підстави вважати що відповідач діяв у спосіб, визначений ч. 4 ст. 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, оскільки такі обставини підтверджені належними доказами.

Разом з цим, доводи апелянта про існування перешкод для надання ним пояснень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наданими ним ж поясненнями, відповідно до яких він мав можливість перебувати на постійному зв`язку 24/7 з керівництвом та відповідно повідомити про обставини, наявність яких перешкодила та перешкоджає прибуття до місця служби з 27.02.2022 по 27.03.2022.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 не наводить в апеляційній скарзі які саме та в який спосіб йому чинились перешкоди у реалізації права на захист.

Колегія суддів зазначає, що реалізація прав поліцейського, якими він наділений під час службового розслідування, знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із його власною поведінкою, яка має відповідати критеріям сумлінності, добросовісності та доброчесності, демонстрації прагнення до відкритості, а також існуванням істотних, вагомих та суттєвих аргументів.

Щодо доводів позивача про неврахування членами дисциплінарної комісії при винесенні остаточного рішення місце перебування позивача, характер і зміст його дій, як поліцейського, з відсічі збройної агресії проти України, які він вчиняв, зокрема, виконання ним обов`язків на території Бучанського району в період з 26.02.2022 по 09.03.2022, у зв`язку з чим, позивач на його думку не покидав службу, оскільки, відсутній наказ та організаційно-розпорядчий документ керівництва, який би визначав адресу робочого місця позивача та обов`язок працювати і знаходитися тільки за цією адресою, колегія суддів зазначає таке.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введення Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, воєнного стану в Україні, наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим, відповідно до якого поліцейські з 24 лютого 2022 року мали б знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Положення про Центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області, затвердженого наказом ГУНП в Харківській області від 17.01.2019 № 88, Центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Харківській області та, згідно із законодавством України, реалізовує свої повноваження на території міста Харків та Харківської області (а.с. 70).

Для виконання службових завдань поза місцем постійної служби в іншому населеному пункті та на певний строк для поліцейського передбачені службові відрядження.

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, регулюються Наказом № 672.

Пунктом 1 Розділу ІІ Наказу № 672 передбачено, що при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Тобто, підставою для службового відрядження є наказ, підписаний керівником органу поліції.

10.03.2022 головою Національної поліції України підписано наказ № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (далі Наказ № 190), яким було визначено необхідність поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації постановки на облік, а саме: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Пунктом 3 Наказу № 190 передбачено, що поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Доказів прибуття до найближчого органу поліції для реєстрації постановки на облік з огляду на неможливість проїзду у регіон місця проходження служби внаслідок тимчасової окупації або повного зупинення транспортного сполучення або інших підстав, визначених пунктом 1 Наказу № 190, позивачем до матеріалів справи не надано, а тому посилання на те, що за період з 26.02.2022 по 09.03.2022 ОСОБА_1 як поліцейський виконував обов`язки на території Бучанського району по-перше, слід вважати такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а по-друге, є фактично намаганням позивача уникнути дисциплінарної відповідальності за залишення місця несення служби без поважних причин.

Водночас, слід зауважити, що старший сержант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського відділення забезпечення роботи спеціальних майданчиків ЦЗ ГУНП в Харківській області, відповідно до Положення про Центр забезпечення ГУНП в Харківській області повинен був реалізовувати свої повноваження виключно на території міста Харків та Харківської області, та в період з 24.02.2022 по 27.03.2022 у службові відрядження в інший населений пункт не направлявся.

Крім того, позивач не відноситься до категорії осіб, визначених головою Національної поліції України в наказі від 10.03.2022 № 190, які можуть проходити службу в інших територіальних органах поліції, на території обслуговування яких перебувають, без дозволу керівництва.

Доказів виконання позивачем службових повноважень в іншому регіоні України, зокрема, Бучанському район Київської області за період з 27.02.2022 по 27.03.2022 (період відсутності за місцем служби) матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, шо факт порушення позивачем службової дисципліни, в частині відсутності на службі за місцем дислокації підрозділу та невиконання своїх функціональних обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу є доведеним, що, у свою чергу є грубим порушенням вимог пункту 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», п. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» та Присяги працівника поліції.

Позивач у поданих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях зазначив, що на його утриманні перебуває мати інвалід, яку позивач евакуював в перші дні до м. Кременчук Полтавської області.

На підтвердження вказаних обставин надав довідку від 16.04.2022 № 1631- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи громадянки ОСОБА_10 .

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік за формою згідно додатком 1 до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Пунктом 6 Порядку встановлено, що у день подання заяви про взяття на облік, крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 4 цього Порядку, безоплатно видається довідка за формою згідно з додатком 2, яка роздруковується на аркуші формату А4, підписується посадовою особою уповноваженого органу та скріплюється печаткою такого органу.

Таким чином, надана позивачем довідка від 16.04.2022 № 1631-, жодним чином не підтверджує поважність причин його відсутності на робочому місці та невиконання ним службових обов`язків у період з 24.02.2022 по 27.03.2022, оскільки видана вже після звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зі змісту Присяги працівника поліції, за недотримання якої накладено на позивача дисциплінарне стягнення, слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі 804/6242/17.

Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.

Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. ОСОБА_1 .

Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу Головного управління національної поліції в Харківській області № 171 о/с від 27.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 частини 1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію .

З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що також зумовлює відмову у задоволенні цієї частини позову.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.

Щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно, як складової частини грошового забезпечення, згідно Постанови КМ України від 28.02.2022 № 168, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з цим, під час судового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач ухилився від виконання своїх службових обов`язків, не виходив на службу та не повідомляв відповідача про причини відсутності на робочому місці з 27.02.2022, доказів безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів позивачем до суду не надано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість таких вимог.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 по справі № 520/4792/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій