Справа № 420/13691/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку письмового проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третіх осіб на стороні відповідача: Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 14 червня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третіх осіб на стороні відповідача: Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС, в якому позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49007861;

- зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений постановою Малиновського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 09.10.2015 року (номер обтяження в ДРРПНМ 12330422).

Позиція позивача обґрунтована наступним

Позивач зазначає, що на виконанні у Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) перебувала постанова від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми

митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

Відомості про виконавче провадження: АСВП 49007861; ідентифікатор доступу 4ГЕ46ББ74Д8Е; виконавчий документ Постанова від 05.08.2015 року № 00642/50000/15 видана Одеською митницею ДФС; сума стягнення: 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що

становить 469 645,29 грн.; вчинені дії державним виконавцем: 02.10.2015 року - відкрито провадження, 09.10.2015 року - арештовано майно, 26.06.2017 року - повернуто виконавчий документ стягувачу; стан паперової справи: знищено у зв`язку зі спливом трьохрічного строку

зберігання.

Як зазначено у позові, для встановлення додаткової інформації Адвокатським об`єднанням «Райт Сайд» скеровано адвокатський запит до Одеської митниці з проханням:

- надати копію постанови від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати докази відправки (отримання) ОСОБА_1 Постанови від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з нього на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати копію матеріалів адміністративної справи в раках якої винесено постанову від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

У відповіді Одеська митниця повідомила, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України,

однак жодного документу Одеська митниця не має оскільки справу було знищено.

Таким чином, станом на дату звернення до суду: шість років, як відсутнє виконавче провадження з виконання від 05.08.2015 року №0642/50000/15; сама постанова від 05.08.2015 року №0642/50000/15 є знищеною та такою, що не підлягає виконанню у зв`язку з пропуском строків її пред`явлення. Наявний арешт, який накладений для виконання цієї постанови.

За таких обставин наявність арешту на майні позивача не переслідує легітимну мету та

створює перешкоди у мирному володінні своїм майном, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою суду від 19 червня 2023 року позов залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

26 червня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків (вхід. № 20966/23), до якої додано позовну заяву в новій редакції, згідно якої,позовні вимоги викладені в наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49007861;

- зобов`язати Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт накладений постановою Малиновського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області від 09.10.2015 року (номер обтяження в ДРРПНМ 12330422).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 10 липня 2023 року.

Також зазначеною ухвалою суду витребувано з Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 49007861 у повному обсязі та зобов`язано відповідача надати витребувані судом документи у строк до 10 липня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду.

Встановлено третім особам строк до 10 липня 2023 року для подання пояснень до позову.

Відповідач та треті особи будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надали. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 13 липня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

На виконанні в Малиновському ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) перебувала постанова Одеської митниці ДФС від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

Постановою старшого державного виконавця Малиновського відділу ДВС ОМУЮ від 09.10.2015 року при примусовому виконанні постанови Одеської митниці ДФС від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн. в межах виконавчого провадження № 49007861 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 15).

Постановою головного державного виконавця Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області від 26.06.2017 року в межах виконавчого провадження № 49007861 виконавчий документ: постанову № №0642/50000/15, видану Одеською митницею ДФС 05.08.2015 року повернуто стягувачу (а.с. 16).

З метою встановлення додаткової інформації Адвокатським об`єднанням «Райт Сайд» скеровано адвокатський запит до Одеської митниці з проханням:

- надати копію постанови від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати докази відправки (отримання) ОСОБА_1 Постанови від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з нього на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.;

- надати копію матеріалів адміністративної справи в раках якої винесено постанову від 05.08.2015 №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

У відповіді за № 7.10-4/20-06/8.19/ НОМЕР_1 від 01.06.2023 року Одеська митниця повідомила наступне: «Справа про порушення митних правил №0642/50000/15 розпочата 13.07.2015 у відношенні ОСОБА_1 за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

05.08.2015 постановою Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 469 645,29 грн.

17.09.2015 постанова Одеської митниці ДФС направлено до Державної

виконавчої служби України.

Відповідно до ст. 553(а) «Переліку документів, що утворюються в митних органах України, спеціалізованих митних установах та організаціях, із зазначенням строків зберігання», затвердженого наказом Державної митної служби України від 13.01.2006 №14, строк зберігання документів з адміністративних справ про порушення митних правил (протоколи, акти, пояснювальні записки, декларації, тощо) за місцем складання, складає 3 роки.

У зв`язку з чим, відповідно до акту від 03.06.2019 № 30 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду», справа про порушення митних правил від 13.07.2015 № 0642/50000/15 відносно ОСОБА_1 в Одеській митниці знищена» (а.с. 10).

Позивач вважаючи, протиправною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту в рамках виконавчого провадження № 49007861, звернувся до суду з даним позовом.

Релевантні джерела права та висновки суду

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються як нормами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02.06.2016 року, так і нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 року, який діяв на час накладення арешту на майно позивача.

За змістом статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - відповідно до статті 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - відповідно до статті 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, відповідно до статті 40-1 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 Закону № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (за винятком виконавчих документів, зазначених у частині першій статті 42 цього Закону), а також виконавчих документів, за якими мають бути стягнені грошові кошти чи інше майно, та інших виконавчих документів, які можуть бути виконані без безпосередньої участі боржника.

Частина п`ята цієї статті передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

За правилами статті 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 38 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №606-XIV, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Разом із тим, відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-ХІІ, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках, як передбачено у ч.5 ст.59 зазначеного вище Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

За правилами ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-Х-ІІ, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. В свою чергу, за вимогами пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналіз викладених норм дає суду підстави вважати, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані державним виконавцем лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав за певних умов.

Аналогічна правова оцінка викладена Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 р. у справі № 826/20120/14.

Таким чином, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю встановити місце проживання боржника, не передбачає застосування державним виконавцем наслідків завершення виконавчого провадження, встановлених частиною першою статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", в тому числі зняття арешту з майна боржника.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Малиновському ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області (правонаступником якого є Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області) перебувала постанова Одеської митниці ДФС від 05.08.2015 року №0642/50000/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн., в межах даного виконавчого провадження № 49007861 на майно боржника було накладено арешт.

В подальшому відповідачем виконавче провадження № 49007861 було завершено у спосіб повернення виконавчого документу стягувачу з підстави того, що боржника та належного йому майна, на яке можливо звернути стягнення, за вказаною у виконавчому документі адресою не виявлено.

З листа Одеської митниці № 7.10-4/20-06/8.19/10967 від 01.06.2023 року, у відповідь на адвокатський запит вбачається, що відповідно до акту від 03.06.2019 № 30 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду», справа про порушення митних правил від 13.07.2015 року № 0642/50000/15 відносно ОСОБА_1 в Одеській митниці знищена» (а.с. 10).

У свою чергу матеріали справи не містять доказів сплати позивачем боргового зобов`язання в межах виконавчого провадження № 49007861.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що наявність арешту на його майні не переслідує легітимну мету, оскільки матеріали справи не містять доказів, що позивачем як боржником в межах виконавчого провадження № 49007861 були виконані зобов`язання щодо погашення заборгованості та здійснено оплату на користь держави штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 469 645,29 грн.

Суд звертає увагу, що повернення виконавчого листа стягувачу за встановлених обставин не надавало право та не зобов`язувало державного виконавця вчиняти дії щодо зняття арешту з майна боржника, оскільки боргові зобов`язання боржником фактично не виконані.

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в частині того, що визначене боргове зобов`язання ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 49007861 станом на сьогодні не підлягає виконанню, матеріали справи не містять.

Судом не встановлено, що виконавчий документ визнавався таким, що не підлягає виконанню. Також матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що рішення, яке підлягає примусовому виконанню було скасовано чи визнано нечинним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку та в межах виконавчого провадження № 49007861 відсутні ознаки протиправної бездіяльності державного виконавця щодо зняття арешту з майна позивача.

У контексті оцінки доводів позивача суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів позивача висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третіх осіб на стороні відповідача: Одеської митниці Держмитслужби, Одеської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Старицького, 10 А, м. Одеса, 65036, ).

Третя особа на стороні відповідача: Одеська митниця Держмитслужби (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21 А, м. Одеса, 65078, ).

Третя особа на стороні відповідача: Одеська митниця ДФС (вул. Гайдара, буд. 21 А, м. Одеса, 65078, 7 перебуває у стані припинення).

Суддя С.О. Cтефанов