Справа № 120/2412/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2023 р. Справа № 120/2412/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з адміністративними позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправність прийнятого відповідачем рішення про відмову у перерахунку пенсії при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з огляду на відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Зокрема, позивачка зазначає, що не може нести відповідальність за невиконання підприємством-страхувальником своїх зобов`язань.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача наголошує, що зарахування заробітку для обчислення пенсії особі без сплати з такого заробітку страхових внесків є порушенням принципу рівноправності щодо інших громадян, які своєчасно та відповідно до норм чинного законодавства сплачують страхові внески.

Окрім того, 24.04.2023 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій вона акцентувала увагу на те, що не несе відповідальність за невиконання страхувальником свої обов`язків щодо сплати у повному обсязі страхового внеску.

Ухвалою суду від 20.04.2023 року, з метою повного дослідження всіх обставин справи, у головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було витребувано заяву позивачки про перерахунок пенсії за віком.

На виконання вказаної ухвали, відповідачем надано клопотання з відповідними доказами.

З огляду на неможливість встановити усі обставини справи з огляду на недоліки позовної заяви, суд виніс ухвалу від 02.05.2023 року про залишення позову без руху після відкриття.

Так, позивачкою було надано копію трудової книжки у повному обсязі, а також вказано, що у судовому порядку позивачці неодноразово зараховували стаж щодо якого були відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Ухвалою суду від 11.07.2023 року продовжив розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив, що позивачка перебуває на обліку головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Позивачці було призначено пенсію по інвалідності з 2005 року.

Надалі, 26.04.2022 року звернулася до відділу обслуговування громадян № 14 головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком із застосуванням середньої заробітної плати, визначеною ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії від 26.04.2022 року № 47, з огляду на відсутність сплати страхових внесків до Пенсійного фонду з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст. 11 Закону № 1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ч. 1 ст. 20 Закону № 1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, ч. 10 ст. 20 Закону № 1058-ІV, регламентує, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст. 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Указана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20.02.2019 року (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 року (справа № 316/1392/16-а), від 27.05.2021 року (справа № 343/659/17) від 30.12.2021 року (справа № 348/1249/17), яку суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховує під час вирішення цього спору.

Як свідчать матеріали справи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивачка з 09.08.1995 року працює заступником голови головного бухгалтера в НВТ "Донікс".

Разом з тим, згідно відомостей позивача з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за періоди роботи з 2016 року, зокрема з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року відсутня інформація про сплату страхових внесків НВТ "Донікс".

Позивачка неодноразово зверталася до суду за захистом свої прав щодо зарахування періодів роботи в НВТ "Донікс". Так, судом встановлено, що зокрема рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 року у справі № 160/10329/22, серед іншого, визнано протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо неврахування періоду страхового стажу з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року та відповідної заробітної плати у вказаний період .

Окремо суд акцентує увагу на тому, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань НВТ "Донікс" знаходиться у Донецькій області.

Відповідно до Указу Президента України "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" від 07.02.2019 року № 32/2019, тимчасово окупованим у Донецькій області вважається, зокрема, м. Донецьк.

Так, положеннями п. 9-3 Розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" платники єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України звільняються від виконання обов`язків, визначених статтею 6 цього Закону.

Тобто, зокрема своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (п. 1 ч. 2 ст. 6 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Відтак, суд зазначає, що наявність заборгованості підприємства-страхувальника, перед Пенсійним фондом України зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу гарантованого конституцією захисту.

Таким чином, суд наголошує, що період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Абзацом 3 частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Тобто, суд наголошує, що вказаний період, який просить зарахувати позивачка, є достатнім для здійснення перерахунку пенсії позивачки при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з застосуванням середньої заробітної плати (доходу), визначеною ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV.

Окремо суд зазначає щодо зобов`язальної вимоги зарахувати не лише період страхового стажу, а й заробітну плату за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року.

Відповідно до п. 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правлінням Пенсійного фонду України Постановою від 25.11.2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок), що додається (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.8 Порядку № 22-1 встановлено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Окрім того зазначено, що при поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати, зокрема довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу.

Судом встановлено, що довідка ОК-5, що була сформована під час звернення позивачки за пенсією від 26.04.2022 року містить розбіжності з довідкою ОК-5 від 23.02.2022 року долученою позивачкою до позову.

Разом із тим, суд зазначає, що суми нарахованої позивачу заробітної плати за 2019-2020 роки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) від 23.02.2022 року збігаються із відповідними сумами у довідці НВТ "Донікс" № 01/23 від 24.02.2023 року.

Однак, вказана довідка не була надана головному управлінню Пенсійного фонду України та, відповідно, не була ним проаналізована.

Таким чином, з урахуванням того, що на момент звернення із заявою про перерахунок пенсії при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком містилися інші відомості про заробітну плату позивачки, а довідка, видана підприємством, не була предметом розгляду, суд дійшов до висновку про неможливість задоволення цієї позовної вимоги.

Принагідно суд зазначає, що особа не позбавлена можливості надати до органів Пенсійного фонду України підтверджуючі (первинні) документи.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином суд зазначає, що ефективним способом захисту у контексті цієї справи є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 .

Також суд зазначає, що нарахування та виплата суми пенсії є первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатами нарахування та виплати основної суми пенсії.

З огляду на викладене, зазначена позовна вимога є передчасною та заявлена на майбутнє, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

Щодо вимоги встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначено ст. 382 КАС України, за приписами частини першої та другої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до частини восьмої цієї ж статті судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу.

Зазначеній нормі кореспондують положення п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині рішення у разі необхідності вказується про порядок і строк виконання рішення.

Разом з тим, вказаною нормою ст. 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст.8 Конституції принципу верховенства права.

Оскільки позивачем не наведено беззаперечних доказів, що підтверджують відсутність забезпечення покладеного на них обов`язку щодо виконання судового рішення, дана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницького шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 47 від 27.04.2022 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року в НТВ "ДОНІКС" до страхового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії при переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, з урахуванням висновків суду.

У частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович