Справа № 540/8514/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/8514/21

Головуючий І інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 23.02.2023р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову в призначенні йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до його страхового стажу період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986р. по 24.07.1992р. та період роботи в ТОВ «Ютар» з 12.12.1995р. по 25.06.2011р., а також призначити йому пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та у червні 2021р. звернувся до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області у м. Нова Каховка із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Разом із тим, вказавши на відсутність необхідного страхового стажу, на думку позивача, ГУ ПФУ в Херсонській області протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник відповідача, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою суду 1-ї інстанції від 22.02.2022р. до участі у справі залучено - ГУ ПФУ в м.Києві в якості другого відповідача.

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022р. №11/0/9-22, на підставі ч.7 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду - змінено та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справ - Одеський окружний адміністративний суд.

29.12.2022р. Одеський окружний адміністративний суд своєю ухвалою прийняв дану справу до свого провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в м.Києві від 10.06.2021р. за №35 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 12.12.1995р. по 31.12.2003р. та повторно розглянути заяву від 06.06.2021р., з урахуванням права ОСОБА_1 на зменшення пенсійного віку на 4р. відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ГУ ПФУ в м.Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 454 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 07.03.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду 1-ї інстанції, обставинам справи, просив зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області повторно розглянути його заяву від 18.09.2020р., з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на 4р., а також зниження страхового стажу на 4р. у відповідності до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2023р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

15.03.2023р. позивачем, на виконання вимог ухвали, направлено уточнену апеляційну скаргу, в якій він, обґрунтовуючи неправильність та неповноту дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення обставин у даній справі, просив частково скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2023р. в зобов`язальній частині та, з урахування уточнень (заява від 27.03.2023р.), прийняти в цій частині нове, яким:

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву від 15.09.2020р. з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на 4р. відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зарахувати йому трудовий стаж (страховий) згідно з трудовою книжкою від 01.03.1984р. серії НОМЕР_1 до загального стразового стажу у подвійному розмірі (4 місяці і 2 дні) з 05.03.1984р. по 05.05.1984р.

Фактично, доводи апелянта зводяться до того, що судом 1-ї інстанції було невірно встановлено дату його звернення до пенсійного органу із заявою, а саме помилково встановлено - 06.06.2021р., як дату його повторного звернення, замість вірної - 15.09.2020р. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що позивач працював в Новокаховській лікарні у відділенні анестезії і реанімації у період з 05.03.1984р. по 05.05.1984р. і вказаний трудовий (страховий) стаж належить до зарахування у подвійному розмірі (4 місяці і 2 дні).

15.03.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

05.04.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Херсонською ОДА 30.01.2020р.

Відповідно до довідки Олевської районної адміністрації від 06.12.2019р. №823, ОСОБА_1 у період з 26.04.1984р. по 01.07.1988р. проживав у смт. Нові-Білокоровичі Олевського району Житомирської області, віднесеному до переліку радіаційного забруднених населених пунктів ІІІ зони, гарантованого добровільного відселення.

Протягом періоду з 30.01.1986р. по 06.07.1988р. позивач проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою Новокаховського міського військового комісаріату від 08.01.2020р. №2.

У період з 01.08.1991р. по 24.07.1992р. ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 (нині Військова частина НОМЕР_5 ), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що командиром Військової частини НОМЕР_5 видана довідка від 27.12.2019р. №386.

Згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_6 від 01.03.1984р., з 12.12.1995р. по 25.06.2011р. позивач працював на посаді менеджера з продажу реклами ТОВ «ЮТАР».

У подальшому, в період з 18.04.2005р. по 13.01.2017р. позивач перебував на податковому обліку в Новокаховській ДПІ ГУ ДПС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі як ФОП, що підтверджується довідкою від 23.02.2021р. за №345/21-22-50-2-04 та свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 18.04.2005р. (запис №0001452).

04.06.2021р. позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр, Нова Каховка) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із повторною заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказану заяву після реєстрації та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в м.Києві.

Однак, в подальшому, рішенням ГУ ПФУ в м.Києві від 10.06.2021р. №35 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні йому пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та невиконання умов ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У рішенні, серед іншого, зазначено, що відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав - 14 років 4 місяці 23 дні. При цьому, факт проживання позивача у зоні гарантованого відселення на час аварії смт. Нові-Білокоровичі Олевського району Житомирської області з 26.04.1986р. по 01.07.1988р. відповідно до довідки від 06.12.2019р. №823, але відповідно до довідки Новокаховського міського військового комісаріату Херсонської області від 08.01.2020р. №1 вбачається проходження військової служби з 15.15.1986р. по 21.07.1992р. та проходження ним дійсної військової служби у зоні посиленого радіологічного контролю у с.Сарни Рівненської області з 01.08.1991р. по 24.07.1992р., що складає - 11 місяців 23 дні. Оскільки позивачем не виконані умови передбачені Законом щодо проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення (посиленого радіологічного контролю) станом на 01.01.1993р. та нормативними актами, що стосуються захисту постраждалих від Чорнобильської АЕС, не передбачено одночасного сумування періодів проживання (роботи) в різних зонах радіологічного забруднення, а час проживання на забрудненій території співпадає з часом військової служби, йому відмовлено у призначенні пенсії.

18.06.2021р. ГУ ПФУ в Херсонській області своїм листом повідомило позивача, що його заява розглянута та прийнято рішення №35 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з невиконанням умов Закону та відсутністю страхового стажу.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основні ж положення відносно реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII.

За приписами ч.1 ст.49 Закону №796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або ж проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого у ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали чи постійно проживають або постійно працювали чи постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки, та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

В примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII закріплено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. Відповідне зниження пенсійного віку, що передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.2022р (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

Суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що предметом спору у даній справі була оцінка правомірності дій відповідачів щодо прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на ЧАЕС відповідно до ст.55 Закону №796-XII через неврахування до страхового стажу періоду проживання в зоні добровільного відселення з 26.04.1986р. по 24.07.1992р., відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоду роботи ФОП з 18.04.2005р. по 13.01.2017р., а також періоду роботи в ТОВ «ЮТАР» з 12.12.1995р. по 25.06.2011р.

На стадії ж апеляційного провадження спірним є питання дати звернення позивача до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС.

Так, ч.1 ст.44 Закону №1058-IV регламентовано, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або ж до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія, у відповідності до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до Закону №1058-IV (ч.ч.2,5 ст.45 цього Закону).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначений у відповідному Порядку (затв. постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1, у редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії та прийняття оскаржуваного рішення).

За правилами п.1.1 розділу I вказаного Порядку, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу ПФУ через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (тобто мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Якщо ж заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

При цьому, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви щодо призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі (п.1.9 розділу I Порядку №22-1).

Як передбачено п.4.1 розділу ІV Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або ж посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру.

Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 регламентовано, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Разом із тим, цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення (додаткової) перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного, а також об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 розділу ІV Порядку №22-1).

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду в установленому законом порядку. При цьому, у разі неналежного оформлення поданих документів або ж відсутності необхідних документів працівник сервісного центру наділений правом повідомити особу про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів (у разі їх неналежного оформлення або відсутності необхідних документів).

Тобто, призначення пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання певного ряду процедурних дій, що пов`язані з встановленням особи, яка звернулася за призначенням пенсії, та, відповідно, наявність визначеного переліку документів.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 06.02.2018р. у справі №723/2676/14-а.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.06.2021р. ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) (Нова Каховка) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII.

За результатами розгляду даної заяви, позивачу рішенням ГУ ПФУ в м.Києві від 10.06.2021р. №35 було відмовлено у призначені пенсії.

Також, ГУ ПФУ в Херсонській області листом від 18.06.2021р. повідомило позивача, що його заява від 04.06.2021р. розглянута та ГУ ПФУ в м.Києві прийнято рішення за №35 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильської АЕС згідно зі ст.55 Закону №796-XII. У цьому листі, відповідач більш детально вказав причини прийняття оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в м.Києві.

Вважаючи таку відмову відповідача (за результатами розгляду заяви від 04.06.2021р.) неправомірною, позивач звернувся з позовом до суду.

Зазначене вище, на переконання колегії суддів, беззаперечно свідчить про звернення позивача до пенсійного органу саме 04.06.2021р. та, зокрема, вказує, що матеріали даної справи взагалі не містять жодних належних доказів подання ОСОБА_1 до відповідачів заяв від 15.09.2020р. (або в інший період 2020р.) про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, які за своєю формою та змістом могли б вважатися заявами про призначення пенсії, та подання ним необхідних документів в підтвердження спірного у справі стажу.

Матеріали даної справи не містять і жодних рішень (листів-відповідей) відповідачів у відповідний період про відмову в призначені позивачу пенсії за результатами розгляду такого питання.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на фактичні обставини даної справи та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин, варто зазначити про те, що заявлені в апеляційній скарзі вимоги фактично є необґрунтованими та безпідставними, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод чи інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності відповідного органу щодо неї. Порушення повинно бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Іншими словами, рішення (дії чи бездіяльність) відповідача є юридичним фактом, котрий повинен існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Вказані правові позиції містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №826/15718/16, від 24.04.2018р. у справі №167/592/17, від 31.07.2018р. у справі №348/9/17, від 23.10.2018р. у справі №344/4560/17 та від 14.02.2019р. у справі №362/7962/15-а.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

У той же час, жодного спростування встановлених обставин позивач під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не навів та відповідних доказів не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача. При цьому, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, яке призвело чи могло б призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Що ж стосується посилань апелянта на те, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не вивчено питання щодо зарахування у подвійному розмірі до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 05.03.1984р. по 05.05.1984р. (4 місяці та 2 дні), то такі судова колегія оцінює як безпідставні та відхиляє, оскільки вказаний період роботи взагалі не був предметом розгляду у даній справі. Жодної аргументації щодо необхідності зарахування цього періоду роботи позивача у подвійному розмірі матеріали позовної заяви не містять, як і не містять відповідних позовних вимог, у зв`язку із чим у суду 1-ї інстанції були відсутні підстави для надання їм оцінки крізь призму застосування відповідачами норм Законів №796-XII та №1058-IV.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні справи суд першої інстанції зробив вірні висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2021р., з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні, однак в резолютивній частині допустив технічну описку, а саме в частині визначення дати спірної заяви ОСОБА_1 , помилково зазначивши 06.06.2021р., замість вірної - 04.06.2021р.

У силу вимог п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або ж зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або ж зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та надав їм юридичну оцінку, однак допустив описку в резолютивній частині судового рішення, що є підставою для часткової зміни резолютивної рішення суду 1-ї інстанції.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року - змінити та викласти абзац 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) період роботи з 12.12.1995 року по 31.12.2003 року та повторно розглянути заяву від 04.06.2021 року, із урахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 4 роки відповідно до положень ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та правової оцінки, наданої судом у рішенні».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 11.07.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко