Справа № 200/1886/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року Справа№200/1886/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у Донецькому зональному відділі Військової служби правопорядку та був звільнений зі служби наказом НГШ-ГК ЗС України від 27 червня 2018 року №348 у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач зазначив, що 11 лютого 2023 року він звернувся з листом до відповідача про здійснення перерахунку що до виплат грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби відповідно до Постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служи, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Позивач зауважив, що своїм листом відповідач від 18.02.2023 року № 1058/ЮН відмовив йому у задоволенні заяви із посиланням на відсутність законних підстав для включення розміру щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби з посиланням на інструкції №260, №550 видані Міністерством оборони України. Позивач з такими діями відповідача не погоджується у повному обсязі. Позивач зазначив, що відповідно до наказу про звільнення з військової служби від 27.06.2018 року №348 його було виключено із списків особового складу Донецького зонального відділу військової служби правопорядку від 09 серпня 2018 року та при виплаті одноразової допомоги відповідач протиправно не включив в її розмір щомісячну додаткову грошову винагороду яку позивач отримував в період проходження служби щомісячно, яка має постійний характер. Також було виплачено одноразову грошову допомогу у розмирі 50% місячного грошового забезпечення за двадцять п`ять повних календарних років служби. Вислуга років станом на 09.08.2018 року становить 25 років 00 місяців 08 діб. Позивач наголосив на тому, що відповідач не виконав свої обов`язки у повному обсязі відповідно до Закону №2011-ХІІ та Постанови КМУ №889 при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені його з військової служби. Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди при звільнені з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 позивачу та зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити грошову допомогу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 на користь позивача, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач дійсно проходив військову службу у Донецькому зональному відділ Військової служби правопорядку та 09.08.2018 був звільнений у запас та виключений зі списків підрозділу (наказ начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 09.08.2018 №173). Відповідач зазначив, що відповідно до вищевказаного наказу позивачу виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за двадцять п`ять повних календарних років служби відповідно до п.32.1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Відповідач зауважив, що на виконання постанови КМУ №889, 24.10.2016 Міністерством оборони України видано - наказ, яким затверджено Інструкцію №550 «Про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», яка втратила чинність 20.07.2018 року. Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Приписи підпункту 38.6 Інструкції №260, яким передбачено складові місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, містять застереження щодо не включення до його складу винагород. Приписи Інструкції №550, які регулюють порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди також містять застереження, що ця допомога не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, до яких відноситься одноразова грошова допомога при звільненні. Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №825/1138/17, від 21.11.2019 у справі №815/5547/17 та від 09.01.2020 року у справі №809/1489/16. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.05.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявного кабінету електронного суду у представника позивача адвоката Плужника М.В., про що свідчить відповідна відмітка та в графі «доставлено» зазначена дата 08.05.2023 року; відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи картка обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 23.05.2023 року №200/1886/23, відповідно до якої копія ухвали про відкриття провадження по справі була надіслана на електронну скриньку Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 є громадянином України відповідно до паспорту у формі ID картки № НОМЕР_1 виданим 08.09.2021 року, орган який видав 8034, є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 22.11.2021 №3008-, є інвалідом 2 групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим Слов`янським міським УСЗН Донецької області від 07.11.2018 року.

Відповідач: Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку (), в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивач був звільнений наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.06.2018 року №348 у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з 09 серпня 2018 року виключений зі списків особового складу Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення (з котлового забезпечення з 09.08.2018 року), що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом із наказу начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 09.08.2018 року №173.

Як встановлено судом та підтверджується витягом із наказу начальника Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (по стройовій частині) від 09.08.2018 року №173 та грошовим атестатом форми №2 Серії ЗУ№307037 позивачу відповідачем була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за двадцять п`ять повних календарних роки служби відповідно до п.32.1 наказу Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Позивач 11 лютого 2023 року звернувся до відповідача з заявою здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та яка з 2014 по березень 2018 року виплачувалась усім військовослужбовцям та надати інформацію щодо нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди яка має постійний характер Постанова №988.

Відповідачем було надано відповідь від 18.02.2023 року №1058/ЮК на заяву позивача, в якій було зазначено наступне, що відповідно до частин другої, четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. У силу підпункту 38.1. «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої Наказом Міністерства оборони України №260 від 11.06.2008, яка втратила чинність 20.07.2018 (далі - Інструкція №260), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. За змістом підпункту 38.6. Інструкції №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними осадами відповідно до законодавства України. Так щомісячну додаткову грошову винагороду встановлено пунктом 1 постанови КМУ №889 від 22.09.2010 року, який втратив чинність 01.03.2018 року. Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови №889). На виконання постанови КМУ №889, 24.10.2016 Міністерством оборони України видано наказ, яким затверджено Інструкцію №550 «Про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», яка втратила чинність 20.07.2018 року. Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Приписи підпункту 38.6 Інструкції №260, яким передбачено складові місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, містять застереження щодо невключення до його складу винагород. Приписи Інструкції №550, які регулюють порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди також містять застереження, що ця допомога не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, до яких відноситься одноразова грошова допомога при звільненні. Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога передбачена статтею 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №825/1138/17, від 21.11.2019 у справі №815/5547/17 та від 09.01.2020 у справі №809/1489/16. Наголошуємо, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено складові грошового забезпечення, при цьому передбачена цим же законом одноразова грошова допомога при звільненні встановлена у відсотковому розмірі місячного грошового забезпечення, складові якого визначені приписами зазначеної вище Інструкції №260, яка регулює порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Таким чином у Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку відсутні правові підстави для здійснення перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Отже, спірним питанням в зазначеній справі є нарахування та виплата відповідачем позивачу грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон України №2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною другою статті 9 Закону України №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 Закону України №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (набрала чинності 01 січня 2008 року) (надалі - Постанова №1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889 (яка діяла на момент несення військової служби позивачем), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання постанови № 889 Міністр оборони України наказом від 15 листопада 2010 року затвердив Інструкцію № 595.

Згідно із пунктами 3, 4 Інструкції № 595, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Відповідно до пункту 5 Інструкції № 595, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктами 8, 9 Інструкції № 595 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Згідно із п. 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 року №550, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 8 Інструкції від 24.10.2016 року №550 установлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до грошового забезпечення, з якого вираховується розмір одноразової грошової допомоги, входять лише ті додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер.

Приписами п. 2 Постанови №889 визначено, що щомісячна додаткова грошова винагорода, її граничні розміри, порядок та умови виплати визначаються у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

А тому, згідно положень п. 2 Постанови №889, щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року по справі №820/375/18, від 21.11.2019 по справі № 826/7919/17, від 09 січня 2020 року по справі №809/1489/16.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 року у справі № 825/997/17 відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Відповідно до змісту Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції № 550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення.

Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 інструкцій № 550 та 595.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та 550.

Нормами Закону № 2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Тому, розрахунок грошової допомоги при звільненні військовослужбовцю повинен проводитися з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, то відповідачем протиправно проведено розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.

Таким чином підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 позивачу слід визнати протиправними та як наслідок зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити грошову допомогу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач в одній з позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Позивачем до суду подані: договір №1/В/ш від 11 лютого 2023 року про надання правничої допомоги; розрахунок витрат на правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги №1/В від 11 лютого 2023 року; квитанція №1 про сплату послуг у наданні правової допомоги до договору про надання правової допомоги №1/В від 11.02.2023 року від 23.02.2023 року; ордер серії АР №1118413 від 19.04.2023 року; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП№001208 виданого Головою Ради адвокатів Запорізької області від 05.01.2017 року; акт №1 прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №1/В від 11.02.2023 року.

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу ОСОБА_1 згідно з договором про надання правової допомоги №1/В від 11.02.2023 року, в якому зазначено які були надані послуги витрачений час та вартість послуг з надання правової допомоги, відповідно до розрахунку витрат судом встановлено:

- Консультація з питання стягнення у судовому порядку щомісячну додаткову грошову винагороду яку не було включено до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; витрачений час 30 хвилин; вартість послуг з надання правової допомоги 400 грн. (квитанція від 11.02.2023 року);

- Складання адміністративного позову про стягнення у судовому порядку щомісячну додаткову грошову винагороду яку не було включено до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; витрачений час 2 години 30 хвилин; вартість послуг з надання правової допомоги 2600,00 грн. (квитанція від 23.02.2023 року);

- Правове супроводження ведення справи щодо стягнення у судовому порядку щомісячну додаткову грошову винагороду яку не було включено до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, в графі витрачений час нічого не зазначено, вартість послуг з надання правової допомоги 2000,00 грн. (квитанція від 23.01.2023 року).

Загальна сума понесених витрат на професійну правничу допомогу (з урахуванням очікуваних витрат) становить: 5000,00 грн.

Відповідно до вищезазначеного розрахунку витрат позивач сплатив адвокату гонорар в розмірі 5000 грн., а адвокат отримав зазначені кошти 23.02.2023 року, про що свідчить квитанція про сплату послуг у наданні правничої допомоги до договору про надання правової допомоги №1/В від 11.02.2023 року, яку адвокатом було засвідчено особистим підписом.

До договору про надання правничої допомоги №1/В/ш від 11.02.2023 року, був також наданий акт прийому-передачі виконаних робіт згідно договору №1/В від 11.02.2023 року, відповідно до якого позивач підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень договору від 11.02.2023 року.

Суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору.

Оскільки, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір визначений у договорі у вигляді фіксованої суми за визначений характер правової допомоги, тому на них поширюється правило щодо розподілу судових витрат.

Суд оцінивши подані докази відносно понесених позивачем витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження у письмову провадженні, тобто без виклику сторін, а також те, що фактично адвокатом були надані послуги з консультації з питання стягнення у судовому порядку щомісячну додаткову грошову винагороду та був складений адміністративний позов про стягнення у судовому порядку щомісячної додаткової грошової винагороди, що відповідно до розрахунків складає 400 грн.+ 2600 грн. = 3000 грн., доказів щодо супроводження ведення справи не надано представником позивача адвокатом Плужник М.В. та судом не встановлено, оскільки по справі на підставі поданої позовної заяви було відкрито провадження та відповідачем був наданий відзив, відповіді або заперечень від представника позивача адвоката Плужник М.В. на адресу суду не надходило, інших процесуальних документів по цій справі судом не приймалось, тому суд не вбачає по даній справі правового супроводження окрім подання адміністративного позову, тому суму у розмірі 3000,00 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Таким чином суд дійшов висновку, що з Донецького зонального відділу Віськової служби правопорядку слід стягнути на користь позивача, грошові кошти витрачені ним на правову допомогу у розмірі 3000грн.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (адреса: 84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 12-14, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку () щодо відмови у перерахунку та виплати грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Донецький зональний відділ Військової служби правопорядку () перерахувати та виплатити грошову допомогу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка не була включена до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до Постанови КМУ №889 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Стягнути з Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку (адреса: 84300, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 12-14 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 липня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець