Справа № 340/3485/23
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3485/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження справу

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача-1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/, проспект Д.Яворницького,21, м. Дніпро, 49027

до відповідача-2: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції /м. Одеса/, проспект Д.Яворницького,21, м. Дніпро, 49027

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Одеса/ на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 25.06.2022 по 11.05.2023 в розмірі 112 656,55 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки відповідачем-1 у період з 25.06.2022 по 11.05.2023 безпідставно не виконувалось судове рішення, яке набрало законної сили та яким позивача поновлено на роботі, то він має право отримання середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року задоволено клопотання про розгляд справи з проведенням судового засідання (а.с.144).

Відповідачем-1 до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступні обставини. Посада, на якій було поновлено позивача відсутня в організаційно-штатній структурі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/, а визначення посади рівнозначній категорії і кваліфікації начальника відділу у Кіровоградській області потребувало часу. До 12.04.2023 року було відсутнє остаточне судове рішення у справі №340/1791/22 /рішення Верховного суду/. Відсутнє виконавче провадження, в межах якого мало здійснюватись виконання рішення Кіровоградського ОАС від 24.06.2022 у справі №340/1791/22 (а.с.67-78).

Відповідачем-2 до суду надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що наявні поважні причини, які унеможливили поновлення на позивача на посаді саме Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції /м. Одеса/ на посаді з 25.06.2022 та як наслідок відсутні підстави виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 25.06.2022 по 11.05.2023 (а.с.107-114).

Від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№17294/23 від 05.07.2023).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі 340/1791/22 визнано протиправним і скасовано наказ Південно-Східного МРУЮ (м. Дніпро) від 18 лютого 2022 року № 700-к "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній категорії і кваліфікації начальника відділу у Кіровоградській області в Південно-Східному МРУЮ (м. Дніпро) з 19 лютого 2022 року; стягнуто з Південно-Східного МРУЮ (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 лютого 2022 року по 24 червня 2022 року в сумі 41815,75 грн. (сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у розмірі 10330,95 грн. за час вимушеного прогулу за один місяць допущене до негайного виконання.

Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 10 листопада 2022 року змінив рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року, виклавши абзац третій резолютивної частини цього рішення в такій редакції: "Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 18 лютого 2022 року". В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Верховний Суд постановою від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнив частково: постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року в частині, якою змінено абзац третій резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року скасував і залишив в силі в цій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року; у решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року в цій справі залишено без змін.

20 січня 2023 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист №340/1791/22.

17 лютого 2023 року позивач направив заяву та виконавчий лист №340/1791/22, виданий 20.01.2023 року, до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

20 березня 2023року на адресу позивача надійшло повідомлення державного виконавця від 06 березня 2023 року про повернення виконавчого листа № 340/1791/22 від 20 січня 2023 року стягувачу без прийняття до виконання.

Не погодившись з діями державного виконавця та винесеним ним повідомленням про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернуся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 в справі №340/1252/23, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано повідомлення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06.03.2023 та зобов`язано прийняти до виконання виконавчий лист № 340/1791/22, виданий 20.01.2023 року Кіровоградським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з 18.02.2022.

Листами відповідача-2 №15438/12.6-20 від 20.04.2023, №16112/12.6-20 від 25.04.2023 позивачу запропоновано розглянути можливість призначення на одну з вакантних посад категорії «Б» державної служби, які наявні в Кіровоградському регіоні та перелічені у зазначених листах.

05.05.2023 позивачем на адресу відповідача-2 направлено лист, в якому повідомлено про згоду на укладення строкового трудового договору, на час відсутності основного працівника з відповідачем-2 для призначення на посаду начальника відділу державної реєстрації громадських формувань у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) на виконання рішення суду від 24.06.2022 в справі №340/1791/22.

Наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Одеса/№3764-к від 10.05.2023 позивача, на виконання рішення Кіровоградського ОАС від 24.06.2022 у справі №340/1791/22 (з врахуванням постанови КМУ від 16.08.2022 №912), з 19.02.2022 поновлено на посаді начальника відділу державної реєстрації громадських формувань у Кіровоградській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса).

З вказаним наказом позивач ознайомлений 12.05.2023.

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді виконано 12.05.2023.

Позивач, вважаючи, що з боку відповідача-2 порушені його право на оплату праці, які гарантовані Конституцією України та Законом України "Про оплату праці", в результаті чого відбулась затримка виконання судового рішення з вини відповідача-2 за період часу з 25.06.2022року по 11.05.2023 року, тому звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту рішення Кіровоградського ОАС від 24.06.2022 №340/1791/22 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 491,95 грн.

Спору з приводу вказаної суми між сторонами немає.

Суд зазначає, що наказом №3764-к від 10.05.2023 року позивач поновлений на роботі. Пунктом 5 зазначеного наказу позивач визнається таким, що приступає до посадових обов`язків з 12.05.2023 (а.с.41).

При цьому, судом враховано лист позивача від 05.05.2023 року, в якому останній вказує, що в період з 08 по 11 травня 2023 року він буде знаходитись поза межами міста Кропивницького та просить врахувати це при вирішення питання щодо поновлення на роботі (а.с.40).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичне поновлення прав позивача відбулось саме 10 травня 2023 року (з виданням відповідного наказу), а не 12.05.2023 року як зазначає позивач.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду щодо поновлення позивача на роботі за період з 25.06.2022 до 09.05.2023 становить: 491,95 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) * 227 робочих днів (кількість днів прострочення) = 111 672,65 грн.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 111 672,65 грн. середнього заробітку за час затримки у виконанні рішення суду щодо поновлення її на роботі за період з 25.06.2022 до 09.05.2023, що свідчить про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Відповідачем-1 не надано жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності в частині невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача-1 у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 року у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді, а отже судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги про затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи позивач буде пред`являти виконавчий документ до виконання в частині поновлення його на посаді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі №591/772/17.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стосовно тлумачення в даній справі норм законів суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в п.67 в справі «Вєренцов проти України» (Заява N 20372/11) зазначив, що як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права … існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Згідно ст.43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

З огляду на те, що Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/ є саме суб`єктом порушеного, матеріального правовідношення щодо позивача, зважаючи на те, що наразі не припинене та не виключене з реєстру як юридична особа, суд вважає, що саме воно є належним відповідачем, який повинен відповідати за даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, починаючи з 25.06.2022 року по 09.05.2023 року в розмірі 111 672,65 грн.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1126,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середній заробіток в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10330,95грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського О.С. ПЕТРЕНКО

окружного адміністративного суду