Справа № 461/4073/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 461/4073/23 пров. № А/857/11787/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Хомича О.Р.

представника позивача Редчиця Д.І.,

представника відповідача Сохи О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі представника Редчиця Дмитра Ігоровича до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,-

суддя в 1-й інстанції Стрельбицький В.В.,

час ухвалення рішення 26.05.2023 року, 11:29 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 26.05.2023 року,

в с т а н о в и в :

Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі представника Редчиця Дмитра Ігоровича звернулося в суд з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2023 року позов задоволено. Затримано з метою забезпечення примусового видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, терміном на шість місяців, тобто до 22.11.2023 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат Соха О.Г., представник громадянина російської федерації ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що лише у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано на термін шість місяців. Однак в даному випадку, відповідач ідентифікований, легально перетнув кордон разом з сестрою ОСОБА_2 , з якою постійно проживає в м.Яворові з 2010 року.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2023 року скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову або н строк поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.05.2023 року о 10.10 год., згідно протоколу №МЛВ 000072 про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП, працівниками Яворівського відділу Головного управління ДМС України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме ухилявся від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення МЛВ 002116 від 23.05.2023 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевищив дозволений строк перебування у зв`язку із відсутністю коштів на виїзд з території України та не виконав рішення про примусове повернення від 07.09.2021 року, винесене Яворівським відділом ГУ ДМС у Львівській області.

23.05.2023 за рішенням ГУ ДМС у Львівській області ОСОБА_1 поміщено до ПТПІ в рамках процедури адміністративного затримання строком на 72 години, задля підготовки матеріалів та адміністративного позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення.

З рішення про примусове повернення встановлено, що вказаний іноземець за час свого перебування на території України перевищив дозволений строк перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів (а саме, нелегально перебував на території України з 13.12.2011 року до 12.12.2011 року), чим порушив п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012, а також проживання без документів на право проживання в Україні. Вказаний іноземний громадянин ухилився від виїзду з України, подальші відмітки про продовження терміну перебування на території держави у паспортному документі іноземця відсутні.

07.09.2021 року ОСОБА_1 , під його особистий підпис, заповнена розписка, у якій зазначено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про його примусове повернення у країну походження. З вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку в разі ухилення від виїзду за межі території України у визначений термін відповідач ознайомлений, 2-й примірник рішення про примусове повернення отримав.

Рішення про примусове повернення було оскаржено ОСОБА_1 до Яворівського районного суду Львівської області, справа №944/5092/21. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 рішення Яворівського районного суду Львівської області у справі №944/5092/21 скасовано, та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Таким чином, рішення про примусове повернення ГУ ДМС у Львівській області від 07.09.2021 станом на день подачі позову є чинне та не виконане відповідачем добровільно.

Крім того, 30.01.2023 Галицьким районним судом м. Львова розглянуто справу №461/10144/21 за адміністративним позовом ГУ ДМС у Львівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, якою адміністративний позов ГУ ДМС у Львівській області задоволено повністю. Вирішено примусово видворити громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , будучи громадянином російської федерації, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців на території України, вчасно не продовживши строки свого перебування або не покинув територію України, перейшов у статус нелегального мігранта з 2011 року, тобто перевищив дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів.

Фактично відповідач ухилився від виїзду з України, не вживав заходів щодо оформлення легального перебування на території України, із заявою про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не звертався, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Даних про те, що відповідач нелегально перебуваючи на території України, має постійне місце праці, стабільні джерела доходів для свого існування, в ході судового розгляду не встановлено. Відтак, існує ризик втечі чи переховування ОСОБА_1 та уникнення ним подальшого примусового видворення за межі території України.

В судовому засіданні судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які є родичами (сестрами) відповідача. Вказані свідки не заперечили факт прибуття відповідача з території російської федерації, а також вказали, що на даний час відповідач проживає у м. Яворів у житлі родичів, матеріальну допомогу відповідачу надають рідні. Свідок ОСОБА_2 вказала, що відповідач немає в Україні офіційних джерел доходів, а також вказала що відповідач прибув до України понад 10 років тому.

Частиною 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Згідно положень ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно п. f ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п.п. 2, 5 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

У частині 3 статті 3 наведеного Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч. 1 статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 4 статті 30 наведеного Закону, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш, як на 18 місяців.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 та ч. 4 ст. 30 зазначеного Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

У процесі розгляду справи не встановлено даних про те, що відповідач визнаний біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Оцінюючи доводи представника відповідача та пояснення свідків щодо наявності у відповідача місця проживання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведена обставина не спростовує того факту, що відповідач тривалий час (з 2011 року) нелегально перебуває на території України і незважаючи на це знехтував своїм обов`язком щодо легалізації перебування на території держави. Більше того, починаючи з 2021 року, будучи повідомленим про порушення законодавства письмово, не вчинив жодних дій для усунення наведених порушень, звернувшись до міграційних органів лише після ініціювання судових процедур щодо нього. Отже, наведені пояснення свідків та доводи представника відповідача не свідчать про необґрунтованість позову.

Доводи представника відповідача про наявність паспортних та інших документів виданих СРСР спростовуються тим, що на даний час рішення про примусове видворення є чинним, а наведені обставини вже були предметом судової оцінки.

Отже, фактично відповідач добровільно вступив у громадянство російської федерації, знехтував законодавством України яке визначає порядок перебування іноземців і лише після початку судових процедур вчиняє дії щодо своєї легалізації. В свою чергу, затримання відповідача не перешкоджає його можливості подавати відповідні документи до міграційної служби чи проходити відповідні медичні обстеження та лікування.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю у громадянина російської федерації ОСОБА_1 діючого паспортного документа, який дає право на виїзд з України та у зв`язку з існуванням ризику втечі іноземця, який тривалий період перебуває нелегально на території України, умисним невиконанням рішення про примусове повернення та ризиком уникненням подальшого примусового видворення, встановлено наявність законних підстав для ухвалення рішення про затримання відповідача, з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на 6 (шість) місяців.

Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на відсутність документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, а також коштів, необхідних для добровільного залишення території України, що об`єктивно цьому перешкоджає.

Також, немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстреміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 272,289,308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 травня 2023 року у справі № 461/4073/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення виготовлено 12 липня 2023 року.