Справа № 120/109/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 липня 2023 р. Справа № 120/109/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами прощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтатранс" до відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтатранс" (далі - ТОВ "Нафтатранс", позивач) з адміністративним позовом до відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби безпеки на транспорті про застосування адміністративного штрафу №337296 від 11.08.2022, якою на позивача накладено штраф у сумі 34000 грн за порушення нерезидентом вимог ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі також Закон № 2344-ІІІ).

Так, позивач зазначає, що під час проведення контрольного заходу старший державний інспектор відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Килимник В.А. не надав підтвердження затвердженого графіку проведення рейдових перевірок від 05.08.2022 № 002348, на підставі якого було видано направлення на проведення перевірки. Зауважує, що в порушення Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567) позивача ніхто не повідомляв про дату та час розгляду справи, підтвердження чого є оскаржувана постанова, яка винесена у день складання акта № 335168.

Крім того, позивач зазначає, що згідно з Протоколом засідання молдовсько-української Змішаної комісії про міжнародні автомобільні сполучення від 26.08.2022 встановлено, що перевезення вантажів в двосторонньому та транзитному сполучені по території Республіки Молдова та України будуть відбуватись без дозволів. Дані домовленості, в силу ст. 58 Конституції України, мають зворотну дію в часі. А тому, на переконання позивача, з його сторони відсутні порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" та як наслідок відсутні підстави для притягнення його до відповідальності.

27.01.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що під час проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт водій не надав передбачений чинними нормами законодавства дозвіл на відповідний вид перевезень, як наслідок, старшим державним інспектором ВДК у Вінницькій області під час проведення перевірки правомірно встановлено факт порушення, що відображено в акті № 335185 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 11.08.2022, а відповідно позивачем порушено вимогу абз. 2 ч. 5 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо наявності у перевізника дозволу України.

Щодо ненадання під час проведення перевірки графіку проведення рейдових перевірок від 05.08.2022, то відповідач зауважив, що Порядком №1567 не передбачено обов`язку пред`явлення на підтвердження затвердженого графіку проведення рейдових перевірок.

Відносно неповідомлення позивача про місце та час розгляду справи про порушення, відповідач зазначив, що Порядком №1567 регламентовано, що у разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Щодо перевезень вантажів без дозволу на підставі Протоколу засідання молдовсько-української Змішаної Комісії в міжнародному автомобільному сполученні від 26.08.2022, то відповідач вказав, що дане рішення вступило в силу 01.09.2022 та діє до 31.12.2022, натомість правопорушення відбулось 11.08.2022.

Таким чином, відповідач переконаний, що ним правомірно застосовано норму нормативного акта за порушення законодавства про автомобільний транспорт на час скоєння правопорушення.

02.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач акцентує увагу на тому, що неповідомлення позивача (як іноземного перевізника у спірному випадку) про розгляд справи про порушення, з урахуванням вимог пунктів 25 та 26 Порядку № 1657 вважається порушенням процедури розгляду такої справи, а отже наведене дає підстави для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №337296 від 11.08.2022.

Від відповідача у свою чергу 10.02.2023 на адресу суду надійшло заперечення, згідно з яким відповідач заперечує щодо доводів позивача, викладених у відповіді на відзив. Зокрема, наголошує, що Порядком № 1657 встановлена спеціальна процедура розгляду справи про притягнення до адміністративно-господарської відповідальності іноземного перевізника, що надає повноваження посадовим особам відповідачів складати акт та приймати постанову на місці виявлення правопорушення. А відтак, на переконання сторони відповідача, неповідомлення позивача (як іноземного перевізника у спірному випадку) про розгляд справи про порушення, з урахуванням вимог абзацу другого пункту 25 Порядку № 1567 не може вважатися порушенням процедури розгляду такої справи.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 11.08.2022 старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Килимником В. А. на автомобільній дорозі М-21 Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський 325 км +50 м на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі від 05.08.2022 № 002348), проведено перевірку транспортного засобу марки MERCEDES ACTROS 1842, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом ALI RIZA USTA ARU, номерний знак НОМЕР_2 , який належить NAFTATRANS S.R.L., з метою проведення перевірки транспортного засобу на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з актом № 335185 від 11.08.2022 перевіркою встановлено порушення ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": виконання нерезидентами України міжнародних перевезень вантажів по маршруту Молдова-Україна без документів, передбачених ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме без дозволу України на даний вид перевезень.

Постановою про застосування адміністративного-господарського штрафу № 337296, винесеною начальником відділу державного контролю (нагляду) у Вінницькій області Цирканюком К.Г. на позивача накладено штраф у сумі 34000 грн за порушення нерезидентом вимог ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт".

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті".

Частинами 14, 17, 18 статті 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком №1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку. Положення про формений одяг, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Відповідно до абз. 2, 3 п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом та додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Частиною 5 ст. 53 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ визначено, що дозвіл на здійснення міжнародних перевезень автомобільним транспортом - документ, що видається уповноваженими органами Договірних Сторін міжнародним автомобільним перевізникам для в`їзду, транзитного проїзду через територію Договірних Сторін, а також здійснення інших видів перевезень, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 1.3 Порядку оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 20.08.2004 №757 (далі - Порядок № 757), перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Пунктом 3.2 Порядку № 757 визначено, що дозволи для перевезення вантажів оформлюються і видаються водію автомобільного транспортного засобу (автомобільному перевізнику або уповноваженій ним особі) (далі - уповноважена особа) на підставі усного звернення, письмової заяви або замовлення бланку дозволу в електронній формі, в яких зазначаються найменування (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) автомобільного перевізника та його місцезнаходження (місце проживання), відомості щодо автомобільних транспортних засобів (номерні знаки, вантажопідйомність, повна маса), маршруту руху із зазначенням країн відправлення та призначення, а також країн прямування автомобільного транспортного засобу, вантажу (вага, загальна кількість), видів дозволів, які бажає отримати автомобільний перевізник, та пункт видачі дозволів.

За змістом п. 4.2 Порядку №757 автомобільний перевізник забезпечує наявність всіх дозвільних документів, передбачених законами України або міжнародними договорами України з питань міжнародних перевезень, на виконання конкретного перевезення при здійсненні документального контролю за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно до абз.6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз норм абз. 6 ч. 1 ст. 60 та ст. 53 Закону № 2344-III дає підстави дійти висновку, що відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян настає у разі виконання, зокрема автомобільним перевізником нерезидентом України міжнародних перевезень вантажів без дозволу України.

Саме за вказане порушення відповідач спірною постановою притягнув позивача до відповідальності у вигляді застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі 34000 грн.

У позовній заяві позивач не заперечує факту неоформлення на момент проведення перевірки дозволу України на даний вид перевезень. Проте, на переконання позивача, відповідно до Протоколу засідання молдовсько-української Змішаної комісії про міжнародні автомобільні сполучення від 26.08.2022 перевезення вантажів в двосторонньому та транзитному сполучені по території Республіки Молдова та України будуть відбуватись без дозволів. Дані домовленості, як вважає позивач, в силу ст. 58 Конституції України, мають зворотну дію в часі, а тому відсутні порушення, передбачені ч. 1 абз. 6 ст. 60 Закону № 2344-III.

Суд критично оцінює посилання позивача на Протокол засідання молдовсько-української Змішаної комісії про міжнародні автомобільні сполучення від 26.08.2022 як на документ, який на його думку, звільняє від обов`язку надання дозволу України на даний вид перевезень, оскільки дане рішення вступило в силу 01.09.2022 та діє до 31.12.2022, натомість правопорушення відбулось 11.08.2022.

При цьому, посилання представника Позивача у позові на застосування ст. 58 Конституції України є безпідставним, з огляду на те, що вказаний протокол не є нормативно-правовим актом у чинній системі джерел права в Україні. Також суд зазначає, що у зв`язку із підписанням цього документу, не було внесено відповідних змін до чинного законодавства України, зокрема до спеціального нормативного акту, який встановлює відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, Закону № 2344-III.

Таким чином, на переконання суду, Протокол засідання молдовсько-української змішаної комісії про міжнародні автомобільні сполучення від 26.08.2022, на який посилається позивач у позовній заяві, не може звільняти позивача як автомобільного перевізника нерезидента України від установленого ст. 53 Закону № 2344-III обов`язку оформлення при виконанні автомобільних перевезень вантажів дозволу України.

За таких обставин за відсутності у позивача при виконанні автомобільних перевезень вантажів дозволу України, тобто одного з документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-III, відповідач обґрунтовано дійшов висновку про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт та правомірно застосував до нього оскаржуваною постановою штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Надаючи оцінку наведеним аргументам позивача щодо неповідомлення його (позивача) про розгляд справи та надання відповідачу повноважень на складання акту та прийняття постанови на місці виявлення правопорушення, суд керується такими мотивами.

За правилами пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

На переконання суду, аналіз наведеної правової норми свідчить, що пунктом 25 Порядку №1567 встановлена спеціальна процедура розгляду справи про притягнення до адміністративно-господарської відповідальності іноземного перевізника, що надає повноваження посадовим особам відповідачів складати акт та приймати постанову на місці виявлення правопорушення, а відтак доводи позивача про недотримання відповідачем приписів пункту 27 Порядку № 1567 щодо розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу у відсутності представника позивача безпідставними.

Надаючи доводам позивача про порушення процедури проведення перевірки, а саме ненадання щотижневого графіка проведення рейдових перевірок, суд виходить з такого.

Пунктом 12 Порядку № 1567 визначено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до п. п. 13, 14 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Суд зазначає, що згідно з п. 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відтак, надання посадовими особами під час здійснення рейдової перевірки графіка проведення рейдових перевірок нормами чинного законодавства України не передбачено, а тому ненадання такого документу не свідчить про протиправність дій останніх та відсутність права проводити перевірку.

З огляду на викладене суд відхиляє доводи позивача в цій частині.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Стосовно інших посилань позивача, то суд зазначає, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Також у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що в позові належить відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтатранс" (Societatea cu Raspundere Limitata NAFTATRANS, унікальний ідентифікаційний код (CUIIO): 40945472, фіскальний код (IDNO): 461, юридична адреса: mun. Chisinдu, Vatra, str Plopilor, 25; адреса для листування: 79005, м. Львів, вул. Зелена, 26/6)

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (21021, м.Вінниця, вул. В.Порика, 29) як територіальний орган Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 51, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович