Справа № 380/17877/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/17877/22 пров. № А/857/4475/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року (ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові суддею Грень Н. М.) в адміністративній справі № 380/17877/22 за позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 ( далі також позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ним повного розрахунку при звільненні з військової служби 27.01.2019 - у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;

- стягнути з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на його користь середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.01.2019 по 21.11.2022 включно терміном 1392 календарні дні з розрахунку 312 грн 49 коп. в день у сумі 434 986 грн 08 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що станом на день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним розрахунку у повному обсязі. Вказав, що на виконання рішення суду відповідач 22.11.2022 нарахував позивачеві на картковий рахунок кошти, а отже відбувся остаточний розрахунок по належним йому виплатам, відтак в період з 27.01.2019 до 22.11.2022 існувала затримка в розрахунку у зв`язку із звільненням. Таким чином, за твердженням позивача, після того, як відповідач у повному розмірі розрахувався із позивачем, в останнього виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

Стягнуто з Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 56 804,48 грн (п`ятдесят шість тисяч вісімсот чотири гривні сорок вісім копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення з дотриманням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду в аналогічних справах, та з урахуванням позиції відповідача, викладеної в апеляційній скарзі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також враховуючи висновок Верховного Суду від 30.11.2020 у зразковій справі № 480/3105/19 та аналогічні висновки Верховного Суду, відображені у постановах від 18.07.2018 у справі № 825/325/16, від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку повинен становити 16 311,98 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача. Також наголошує на тому, що відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352- ІХ від 01.07.2022 виплата середнього заробітку може бути здійснена позивачу не більше як за шість місяців, тобто 180 днів, за період з 27.01.2019 по 27.07.2019 включно.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 27.01.2016 по 27.01.2019 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом начальника Кінологічного навчального центру ЗРУ ДПС України від 25 січня 2019 року № 18-ОС (по особовому складу) старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника 3 секції протитанкових ракетних комплексів (оператора) 1 вогневої групи відділення протитанкових ракетних комплексів протитанкової застави прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнено в запас на підставі пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу В/Ч НОМЕР_2 та усіх видів забезпечення, з 27.01.2019.

На виконання рішення суду від 11.11.2022 у справі № 380/10111/22 Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) 22.11.2022 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 123 868,59 грн, що підтверджується Випискою про надходження коштів на картковий рахунок, відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк».

Вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскільки позивач не отримав у день його звільнення всіх належних виплат, а кошти йому було перераховано за наслідками судового вирішення спору із значною затримкою, відтак позивач має право на присудження середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за шість місяців в сумі 56 804,48 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції частково помилковими, виходячи з таких підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив: Згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 805/4458/17-а, частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування.

Така правова позиція також була висловлена Верховним Судом у постанові від 08.11.2018 у справі № 821/2148/16 (провадження № К/9901/33971/18, К/9901/33978/18).

26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1083/17 ухвалила постанову, у якій вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Також, зазначено про те, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 р. у справі № 761/9584/15-ц.

Як встановлено судом, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 22.11.2022, тому суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за період затримки, позаяк відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Судом першої інстанції з`ясовано, що позивачу за два останні повні місяці, що передували звільненню зі служби, нараховано та виплачено грошового забезпечення 18 832 грн (листопад 2018 р. 9416 грн, грудень 2018 р. 9416 грн). Протягом цих двох місяців було 61 календарний день. Відтак, середньоденний заробіток становить 308,72 грн.

За період з 27.01.2019 по 22.11.2022 було 1393 календарних дні, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде становити 430 047, 36 грн.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку у разі вирішення спору на користь працівника частково, здійснюються не більш, як за шість місяців.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 27.01.2019, проте не більш як за шість місяців, що становить 182 календарних дні (з 27.01.2019 по 27.07.2019).

Також колегія суддів зазначає, що під час розгляду цієї справи судом першої інстанції не були враховані висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо визначення істотності частки заборгованості порівняно із середнім заробітком працівника.

Так, у постанові від 18.07.2018 у справі № 825/325/16 Верховний Суд вказав на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які мають враховуватись до спірних правовідносин на виконання вимог ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 КАС України.

Так, в постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18 Верховний Суд сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Колегія суддів враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 128 304, 25 грн / 430 047, 36 грн (сума виплаченої індексації / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,3.

З огляду на зазначене, суд вважає, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 16 856,11 грн (308,72 грн х 182 календарних днів х 0,3).

Відтак, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 16 856,11 грн, з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача.

При цьому судом враховано, що така компенсація повинна бути адекватною та відповідати принципу співмірності, а не розглядатися як спосіб збагачення за рахунок роботодавця.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, замінивши в резолютивній частині суму середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з «56804,48 грн» на «16856,11 грн», у решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для зміни рішення в частині визначення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року в адміністративній справі № 380/17877/22 змінити, замінивши в абзаці третьому його резолютивної частини числа і слова «56 804,48 грн (п`ятдесят шість тисяч вісімсот чотири гривні сорок вісім копійок)» числами і словами «16 856,11 грн (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень одинадцять копійок)».

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 380/17877/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин