Справа № 120/9604/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2023 року

м. Київ

справа №120/9604/22

адміністративне провадження № К/990/23483/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Данилевич Н.А., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу адвоката Желдакова Ярослава Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі №120/9604/22 за позовом ОСОБА_1 до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, заступника голови Тиврівської селищної ради Степанишина Сергія Мірчовича, третя особа - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити реєстраційні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії депутатів Тиврівської селищної ради протиправними;

- визнати протиправним та скасувати рішення Тиврівської селищної ради від 21 жовтня 2022 року №2156 «Про дострокове припинення повноважень селищного голови ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника голови Тиврівської селищної ради від 21 жовтня 2022 року №119-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді голови Тиврівської селищної ради з 22 жовтня 2022 року;

- стягнути з Тиврівської селищної ради середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 за період з 22 жовтня 2022 року по день постановлення судового рішення;

- зобов`язати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради вчинити реєстраційні дії відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про керівника юридичної особи Тиврівської селищної ради;

- рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 на посаді голови Тиврівської селищної ради, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 за один місяць та зобов`язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради здійснити реєстраційні дії щодо внесення в Державний реєстр відомостей про керівника Тиврівської селищної ради звернути до негайного виконання;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Тиврівської селищної ради на користь ОСОБА_1 200000, 00 грн моральної шкоди;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тиврівської селищної ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000, 00 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

30 червня 2023 року адвокат Желдаков Ярослав Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Відповідно до примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у цій статті розуміються, зокрема, особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесені до першої - третьої категорій.

З матеріалів касаційної скарги та рішень судів попередніх інстанцій установлено, що позивач займав посаду голови Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посада позивача відноситься до четвертої категорії.

З огляду на викладене, посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку з перебуванням на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, враховуючи, що ця справа відноситься до категорії справ незначної складності, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтування права на касаційне оскарження скаржник зазначає про наявність виключних обставин, наведених у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховним Судом жодного разу не приймалось рішення, стосовно повторного припинення повноважень селищного голови, поновленого на підставі рішення суду, в день його поновлення на посаді.

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки вони фактично зводяться до незгоди скаржника з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями. Водночас у касаційній скарзі не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Отже, доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики при вирішенні аналогічних судових прав є необґрунтованими.

Скаржник також вказує, що ця справа становить значний суспільний інтерес, оскільки посада скаржника є виборною та зафіксоване обурення жителів громади, стосовно припинення повноважень голови громади.

Вжите національним законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням і захистом цінностей, утрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення: визначення і зміну конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв, скаржником не доведено, що в результаті зазначеної справи зацікавлена необмежена кількість осіб.

Також скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для позивача, оскільки вона стосується його повноважень, як обраного громадою голови селищної ради та трудових відносин, а також ця справа пов`язана із захистом, зокрема, права на працю - одним з фундаментальних прав людини, яке встановлене міжнародно-правовими актами і визнане усіма державами світу.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Желдакова Ярослава Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі №120/9604/22 за позовом ОСОБА_1 до Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, заступника голови Тиврівської селищної ради Степанишина Сергія Мірчовича, третя особа - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити реєстраційні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: Н.А. Данилевич

С.А. Уханенко