Справа № 334/3454/23
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.07.2023
Справа № 334/3454/23
Провадження № 2-а/334/43/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря Кириленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрал поліції Кирило Владислав Сергійович, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до капрал поліції Кирило Владислав Сергійович, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в обґрунтування якого зазначив, що 28 квітня 2023 року о 06 год. 24 хв. рухаючись на службовому автомобілі ЗАЗ Sens держ. № НОМЕР_1 , який належить охоронній агенції ТОВ «ЛЕВІТ-А», на перехресті вулиці Щасливої та Дніпровського шосе у м. Запоріжжя (район вул. Щасливої, буд. 15) був змушений проїхати на жовтий сигнал світлофора з дотриманням заходів безпеки для інших учасників дорожнього руху, тому що погодні умови не дозволили зупинити транспортний засіб біля СТОП-лінії згідно п.8.10 ПДР України на світлофорі безпечно для оточуючих (йшов дощ, мокра дорога при екстреному гальмуванні могла привести до заносу автомобіля). Даний маневр позивач вказує, що виконав згідно п.8.11 ПДР України: водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

При подальшому русі по вул. Кіяшко, в районі будинка 24, був зупинений патрульним екіпажом. Капрал поліції Кирило Владислав Сергійович підійшов, ознайомив з причиною зупинки і озвучив суть скоєного правопорушення.

На усні пояснення позивача, що, екстрене гальмування при врахуванні погодних умов могло привести до втрати керованості транспортного засобу та створити аварійну ситуацію на дорозі, був змушений проїхати на жовтий сигнал світлофора, керуючись п.8.11 ПДР України, капрал ОСОБА_2 проігнорував та сказав, що буде виписана Постанова. Письмові пояснення позивач не зміг надати, тому що Капрал Кирило В.С. не складав Протокол правопорушення. Була виписана Постанова ЕАС№6901335 від 28.04.2023р. Постанова була виписана за 1-2 км від зазначеного місця ймовірного правопорушення.

Вважає висновки, викладені в постанові ЕАС№6901335 від 28.04.2023р. безпідставними, а саму постанову такою, що підлягає скасуванню.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованим листом із повідомленням. З огляду на що його неявка не може бути визнана такою, що вчинена з поважних причин.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оскільки відповідач не довів правомірність своїх дій, суд не може пересвідчитися у підставах притягнення позивача до відповідальності за порушення ПДР України.

Також, за відсутності належних доказів, суд позбавлений можливості перевірити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тому, зважаючи на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, якою встановлюється обов`язок суб`єкта владних повноважень у доказуванні правомірності прийнятого рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів відповідними доказами правомірність винесеної постанови, зокрема, її відповідності як нормам процесуального, так і матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 536,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до капрал поліції Кирило Владислав Сергійович, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6901335 від 28.04.2023 року.

Стягнутиза рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.