Справа № 280/1074/22
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року Справа № 280/1074/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Третього прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Третього прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (далі прикордонний загін, відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки здійснення повного розрахунку при звільненні позивачу в частині компенсації вартості неотриманого речового майна на момент виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у сумі 35288,57 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2021 року по 30 грудня 2021 року в сумі 91344,50 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 27.08.2018 по 22.08.2021 проходив військову службу у прикордонному загоні, наказом від 20.08.2021 №630-ос позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 22.08.2021. Стверджує, що після його звільнення зі служби відповідачем не проведено з ним остаточного розрахунку, а саме не виплачена компенсація вартості неотриманого речового майна у сумі 35288,57 грн. Пояснює, що заборгованість по виплаті компенсації за неотримане речове майно було виплачено 30.12.2021. Враховуючи те, що вказані суми не були виплачені позивачу в день звільнення, із посиланням на норми ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 серпня 2021 року по 30 грудня 2021 року в сумі 91344,50 грн.

Ухвалою судді від 05.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

У зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації судді Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренка М.С. з 10.03.2022, проведено повторний розподіл справ, за результатами якого 02.06.2022 матеріали справи №280/1074/22 передані на розгляд судді Батрак І.В.

Ухвалою судді від 06.06.2022 адміністративну справу вирішено прийняти до провадження, розгляд справи розпочати спочатку.

Відповідач позов не визнав, надіслав до суду відзив на адміністративний позов (вх. від 22.02.2022 № 12956, від 07.07.2023 №28745), у якому вказує, що грошова компенсація за неотримане речове майно є одноразовою грошовою соціальною виплатою та не відноситься до складових грошового забезпечення військовослужбовця, носить разовий компенсаційний характер. Тому, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку не застосовуються. Ураховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 11 березня 2021 року.

Позивач з 27.08.2018 проходив військову службу в прикордонному загоні на підставі контракту від 27.08.2018 та з 22.08.2021 був виключений наказом начальника загону від 20.08.2021 №630-ОС зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки-розрахунку №228 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби, складеної 20.08.2021 начальником речової служби відділу тилового забезпечення прикордонного загону на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ від 31.10.2016 №1132 «Про норми забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період» та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби від 29.01.2021 №Р-13/0/10-21, вартість неотриманого позивачем речового майна на момент виключення зі списків особового складу становить 35288,57 грн.

Вказана у цій довідці компенсація не була включена до розрахункового листа позивача №862 від 06.09.2021 за серпень 2021 року та при звільненні не була виплачена.

Заборгованість по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 34759,24 грн. позивачем отримана на картковий рахунок 30.12.2021, про що свідчить виписка про надходження за банківською карткою АТ КБ «Приватбанк».

Відтак, на переконання позивача, відповідач у відповідності із ст. 117 КЗпП України має виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Отже, трудове законодавство у питаннях, що не врегульовані нормами спеціального законодавства, поширюється також і на військовослужбовців, тому доводи відповідача про зворотнє, судом не приймаються до уваги.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, суд вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП України оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

Також у вказаній постанові Верховний Суд вказав, що указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)."

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначила, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки з позивачем на день його звільнення та виключенні зі списків особового складу загону не було проведено усіх необхідних розрахунків, зокрема не виплачена компенсація вартості неотриманого речового майна у сумі 35288,57 грн., та проведення остаточного розрахунку з нею відбулося лише 30.12.2021, а також враховуючи той факт, що суду не надано доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то позивач має право на отримання компенсації затримки розрахунку.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо розміру середнього заробітку, що підлягає компенсації, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

При цьому суд вважає, що у даному випадку середньоденну заробітну плату слід обчислювати із застосуванням показника календарні дні, оскільки затримка розрахунку при звільненні компенсується працівникові також за увесь період, безвідносно до кількості робочих днів.

Відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно 30.12.2021, тобто вже після виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 22.08.2021, а отже поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до довідками відповідача від 14.02.2022 №91 та №92, розмір грошового забезпечення позивача за два останні повні календарних місяці, що передували його звільненню, становить 25372,00 грн. (червень 2021 року 12746,00 грн. та липень 2021 року 12626,00 грн.).

Середньоденна заробітна плата позивача склала 415,93 грн. (25372,00 грн. / 61 (кількість календарних днів за період з червня по липень 2021 року).

Оскільки, позивача виключено з списків особового складу частини з 22.08.2021, а 30.02.2021 з позивачем було проведено розрахунок, кількість календарних днів за час затримки виплати за цей період становить 130 днів. Виходячи з цього, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошової компенсації за неотримане речове майно з 22.08.2021 по 29.12.2021, становить 54070,90 грн. (415,93 грн. х 130 робочих днів).

Суд вважає, що сума належна до виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.08.2021 по 29.12.2021 у розмірі 54070,90 грн. є співмірна сумі, яка не була виплачена при звільненні 35288,57 грн.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.08.2021 по 29.12.2021 у розмірі 54070,90 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

За приписами частин 1, 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про сукупність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Третього прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (93120, Луганська область, м. Лисичанськ, пр. Перемоги, буд. 58; ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Третього прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.08.2021 по 29.12.2021.

Стягнути з Третього прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні за період з 22.08.2021 по 29.12.2021 у розмірі 54070,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак