Справа № 343/1153/23
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1153/23
Провадження №: 2-а/0343/45/23
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головючого суддi Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Максимович В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області адміністративну справу № 343/1153/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить: скасувати постанову поліцейського СРПП ВП №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано - Франківській області Костецького Р.І. серії БАД №250387 від 07.05.2023, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; вирішити питання судових витрат.

Позовну заяву мотивує тим, що 07.05.2023 відносно нього винесено оскаржувану постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 340 грн. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ПДР України він не порушував, а дії поліцейського вважає неправомірними. Так, 07.05.2023 близько 12.30 год він зі своєю дружиною та її батьками під`їхав до Долинського міського озера, щоб останні набрали води із джерела. Він призупинився, щоб батьки дружини могли вийти, та, як тільки батько дружини вийшов із автомобіля, з`явився поліцейський. Зазначає, що наміру зупинятися у нього не було, він тільки здійснював висадку пасажирів. Після чого, відносно нього була винесена оскаржувана постанова. Однак, поліцейським не було всебічно, повно та об`єктивно з`ясовано всіх обставин справи. Працівником поліції було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Окрім цього, поліцейським неправильно вказано його місце перебування. Вважає, що поліцейським неправильно зазначено у пстанові суть адміністративного правопорушення. Не було проведено жодних замірів відстані, складення схеми розташування транспортного засобу. В оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснювалось фото або відеозапис. У зв`язку із наведеним вище, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

15 червня 2023 року від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 07.05.2023 в ході патрулювання та виконання службових обов`язків поліцейським Костецьким Р.І. було виявлено, що водій автомобіля марки "ВMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 , керуючи даним транспортним засобом в м. Долина по вул. Шевченка, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 15.9. г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Поліцейський в повній мірі було дотримано процедуру розгляду справи, оскільки ним було з`ясовано всі обставини, які підлягали з`ясуванню та він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Самим позивачем не заперечується того, що він здійснив зупинку транспортного засобу ближе 10 м від пішохідного переходу. Таким чином вважає, що оскаржувана постанова не підлгяає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час такого був повідомленим у встановленому законом порядку. Безпосередньо в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про місце, дату і час розгляду справи, причин неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань з даного приводу до суду не подавав.

Спір між сторонами не вирішений.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 17.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

29 травня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.05.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду.

15 червня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позову.

Беручи до уваги те, що сторони у судове засідання не з`явились, суд ухвалює рішення без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 229 КАС України.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №250387 від 07.05.2023 (а.с. 7), 07.05.2023 о 12.33 год в м. Долина на вул. Шевченка, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "BMW 525D", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході на відстані 2 метри та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оглягутого диску із відеозаписами (а.с. 40), який долучено до матеріалів відзиву, судом встановлено, як патрульний автомобіль поліції здійснює патрулюванням в м. Долина по вул. Шевченка. Перед пішохідним переходом стоїть транспортний засіб марки "BMW 525D", реєстраційний номер НОМЕР_1 . За кермом автомобіля перебуває ОСОБА_1 , який пояснює, що зупинився на пішохідному переході щоб висадити батьків дружини. Працівниками поліції було роз`яснено позивачу ОСОБА_1 суть скоєного ним адміністративного правопорушення та винесено оскаржувану постанову, ознайомленою із її змістом та вручено копію.

Таким чином між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача та наявності чи відсутності підстав для її скасування.

ІV. Оцінка суду:

вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 КУпАП).

Повертаючись до обставин справи, стосовно суті винесеної постанови серії БАД №250387 від 07.05.2023 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він порушив правила зупинки.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 15.9. г ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Так, судом встановлено та самим позивачем ОСОБА_1 не заперечено той факт, що він зупинився для висадки пасажирів. Вказане підтверджується і відеозаписом із відеореєстратора патрульного автомобіля поліції та нагрудної камери поліцейського. Однак самим позивачем це трактується як «призупинився для висадки пасажирів, без наміру зупинятися».

Згідно із п. 1.10. ПДР України, пішохідний перехід це ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Як зазначено позивачем ОСОБА_1 у його діях немає складу адміністративного правопорушення, оскільки він «призупинилився» лише для висадки пасажирів, однак така думка позивача є хибного з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.10. ПДР України, зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Чинні правила дорожнього руху України не містять такого поняття терміну як «призупинення».

І оскільки ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки в тому числі на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі, на позивача ОСОБА_1 законно винесено оскаржувану постанову та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Жодних обставин про необхідність вимушеної зупинки чи надання переваги в русі позивачем не наведено та судом не здобуто.

Більше того, слід зазначити, що з матеріалів відеозаписів видно, як транспортний засіб позивача розташований з порушенням вимог п. 15.9. г ПДР України та являє собою перешкоду для руху пішоходів.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що Учасники дорожнього руху це водії, пасажири, пішоходи, велосипедисти та особи що рухаються у кріслах колісних (інвалідних візках).

Пішохід є учасником дорожнього руху і наявність умов для його безпечного пересування є важливою умовою належної організації дорожнього руху.

Враховуючи ту обставину, що матеріалами справи підтверджується здійснення ОСОБА_1 зупинки з порушенням вимог п. 15.9. г ПДР України, тому посилання позивача на те, що працівниками поліції не було здійснено замірів відстані суд вважає необґрунтованими.

Доводи позивача в частині того, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності не був належним суд відхиляє та вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, встановлено порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, оглянувши наявні в матеріалах справи диск із відеозаписами судом встановлено, що поліцейським в повній мірі дотримано вказаних вимог. Так, ОСОБА_1 було роз`яснено що саме ним порушено, винесено оскаржувану постанову, ознайомлено з такою та вручено її копію.

Доводи позивача ОСОБА_1 в частині того, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснювалось відеофіксація суд вважає неспроможнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд звертає увагу, що нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь - яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 31 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 зазначеного вище Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, Закон України «Про національну поліцію» надає право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ст. 77 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

В попередній редакції абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України передбачав, що у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Законом № 1914-IX від 30.11.2021 внесено зміни до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, який станом на час винесення оскаржуваної постанови передбачав, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень такий суб`єкт повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, з моменту внесення вказаних змін до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (незалежно від наявності посилань на відповідні докази під час ухвалення суб`єктом владних повноважень відповідного рішення), суб`єкт владних повноважень наділений правом на подання до суду усіх наявних у нього доказів, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, беручи до уваги, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо - транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить переконання, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова винесена правомірно та скасуванню не підлягає. За таких обставин у задоволенні пред`явленого позов слід відмовити у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат:

оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому, зважаючи на вимоги ст. 139 КАС України, понесені позивачем витрати відповідачем не відшкодовуються.

Щодо заяви позивача ОСОБА_1 про повернення надмірно сплаченого судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З врахуванням вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, а тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 536,80 грн (0,2 х 2 684 грн).

Як вбачається із квитанції до платіжної інструкції 0.0..1 (код квитанції 9305-3419-7304-3795) ОСОБА_1 було сплачено 1 073,60 грн.

Таким чином, надмірно сплачений за подання позовної заяви у цій справі судовий збір у розмірі 536,80 грн належить повернути позивачу.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 33, 121-3, 222, 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

у задовленні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Повернути ОСОБА_2 надмірно сплачений судовий збір за квитанцією до платіжної інструкції 0.0..1 (код квитанції 9305-3419-7304-3795) у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано - Франківській області, місцезнаходження м. Івано - Франківськ, вул. Української Перемоги, 15, .

Рішення суду складено в повному обсязі 12 липня 2023 року.

Суддя Долинського районного суду І.М.Андрусів