Справа № 140/16562/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року ЛуцькСправа № 140/16562/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, Міністерство оборони), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( далі третя особа. Волинський ОТЦК) про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 178 від 18.11.2021 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини та зобов`язання повторно розглянути документи, подані позивачем для призначення одноразової грошової допомоги та вирішити питання про призначення у виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, з 13.10.2021 відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку № 975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 3 групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини з тих підстав, що між первинним встановленням втрати працездатності та встановленням групи інвалідності пройшло більше двох років.

Позивач не погоджуються із вказаним рішенням та вказує на те, що на момент отримання ним травми чинне законодавство не передбачало та не обмежувало отримання одноразової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності часовими рамками. Відтак позивач стверджує, що при прийняті рішення відповідач повинен застосовувати у даному випадку норми законодавства, які діяли на момент отримання травми. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.01.2022 прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.03.2022 ухвалою суду провадження в даній справі зупинено на підставі пункту 5 частини 1 статті 236 КАС України.

Ухвалою суду 12.04.2023 провадження в даній справі поновлено.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Вказує на те, що при прийняті оскаржуваного рішення ними повністю дотримані вимоги ст.16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою КМ України №975 від 25.12.2013 (далі Порядок №975). На підставі наведеного просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа будь-яких пояснень з приводу поданого позову суду не надала.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, інвалідом війни (а.с.7,8).

23.12.2014 позивачу під час первинного огляду органами МСЕК було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення. Вказана втрата працездатності пов`язана з виконанням військової служби (а.с. 6,10-12).

ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 21.09.2021 (а.с.21).

За результатами огляду 17.09.2021 органами МСЕК позивача визнано інвалідом 3 групи, внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.9).

У зв`язку із отриманням 3 групи інвалідності позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

Пунктом 10 рішенням від 18.11.2021 №178, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум йому у зазначеній виплаті було відмовлено.

Підстава для відмови з посиланням на норми пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку №975, заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності (а.с.16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон України № 2011-XII) відповідно до положень статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців це, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з статтею 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-XII).

У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (пункт б частини 1 статті 16-2 Закону України № 2011-XII).

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги мають військовослужбовці, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 16-3 Закону України № 2011-XII встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (частини 4 статті 16-3 Закону України № 2011-XII).

Аналогічна норма закріплена пунктом 8 Порядку №975.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, встановлено Порядком № 975.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 6 Порядку №975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з протоколом засідання комісії Міністерства оборони України від 18.11.2021 № 178 підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало те, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено понад дворічний термін після встановлення 20% втрати працездатності (така втрата вперше була встановлена в 2014 року).

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІIІ групи інвалідності з 17.09.2021, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.

З урахуванням частої зміни законодавства, у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулювали відносини сторін на час виникнення спору.

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІIІ групи інвалідності з 17.09.2021, внаслідок травми, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на 17.09.2021.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 01.01.2014 р., якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 р.) пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (17.11.2014) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (23.12.2014) до дня встановлення групи інвалідності (17.09.2021) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

З огляду на це суд приходить до висновку, що у позивача відсутнє право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку.

Верховний Суд висловлював аналогічну правову позицію щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах у постановах ВС від 20 лютого 2020 року у справі №806/714/18, від 04 березня 2020 року у справі №240/5688/18 та від 17 червня 2020 року у справі №0640/3968/18.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957, від 21.03.2023 у справі № 240/7411/21.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийняття рішення № 178 від 18.11.2021 про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, при цьому, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Крім того, в контексті спірних правовідносин суд звертає увагу на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України. У цій справі суд першої інстанції, вирішуючи справу, застосував норми Конституції України як норми прямої дії, обґрунтовуючи свою позицію неконституційністю пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Таким чином, зміна правового регулювання у зазначених вище правовідносинах об`єктивно зумовлює інше вирішення цієї категорії справ після 06.04.2022.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк