Справа № 158/1656/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 158/1656/23 пров. № А/857/9480/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Курильця А.Р.,

суддів - Гінди О.М., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

суддя в 1-й інстанції Сіліч Ю.Л.,

час ухвалення рішення 22.05.2023 року, 11:10 год.,

місце ухвалення рішення м. Ківерці,

дата складання повного тексту рішення 22.05.2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач 9-ий прикордонний загін імені Січових Стрільців (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до відповідача - громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідач немає жодних законних підстав перебувати на території України, у особи відсутні будьякі дійсні документи, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон. Українською мовою відповідач не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, на звернення НОМЕР_2 прикордонного загону (листи до посольства Ісламської Республіки Пакистан від 24.04.2023 та 15.05.2023) щодо видачі дійсного (такого, термін дії якого буде дійсним на момент запланованих заходів з виконання рішення про примусове видворення (10.06.2023) документу громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , посольство Ісламської Республіки Пакистан не відреагувало. При доставленні іноземця безпосередньо до посольства 12 квітня 2023 року документ, який посвідчував-би особу також виданий не був. Звертає увагу, що існування однієї з передбачених у ч.11 ст.289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатньою підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з*явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, а згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України колегія суддів вважає за можливим проведення розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 28 листопада 2022 року, яке постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року залишено без змін, громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 було затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням 9-го прикордонного загону імені Січових Стрільців від 24 січня 2023 року про примусове повернення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вирішено примусово повернути за межі України вищевказаного громадянина Ісламської Республіки Пакистан, особу якого посвідчує терміновий проїзний документ № НОМЕР_3 , виданий 28 грудня 2022 року. Зобов`язано останнього покинути територію України до 26 січня 2023 року .

Копію вищевказаного тимчасового паспорта (проїзного документу) представником позивача суду не надано. Крім того, з вищевказаного рішення вбачається, що громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 виявив намір добровільно залишити територію України, про що 20 січня 2023 року подав позивачу відповідну заяву та особисто придбав квиток за власний кошт.

Судом першої інстанції встановлено, що особу відповідача - громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ідентифіковано, сторонами по справі даний факт не заперечувався. Також встановлено наявність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації з метою примусового видворення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено наявності обставин передбачених ч.13 ст.289 КАС України для можливості продовження строку затримання іноземця, відповідно до положень закону, крім того, відсутність можливості виконання судового рішення про примусове видворення відповідача за межі території України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), відповідно до частини 3 статті 3 якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.2 ст.14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Ст.289 КАС України передбачає, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року, (далі - Інструкція) згідно з положеннями пункту 6 розділу ІІІ Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, вказана інструкція визначає: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення.

Ч.12 ст.289 КАС України передбачає, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання необхідно розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

З врахуванням наведеного вище право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 січня 2023 року громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 було здійснено супровід до пункту пропуску «Чоп» (Дружба)» з метою перетину державного кордону з Республікою Угорщиною, та в подальшому повернення до країни походження. Проте представниками угорської прикордонної служби громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 повернуто до України та вручено рішення про не пропуск, тобто громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 не зміг виконати рішення про примусове повернення.

Крім того, 27 січня 2023 року термін дії термінового проїзного документу (посвідки на повернення) серії SS №587315 виданого на ім`я громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , закінчився.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що відповідач здійснив незаконний перетин державного кордону з території республіки білорусь в Україну в складі групи осіб, тим самим своїми діями вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтвердження законності перебування на території України документально довести не може, у нього були відсутні документи, які визначені ст.15 "Документи для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства" Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VI від 22.09.2011, де визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, також останній зазначав, що в подальшому має на меті потрапити до країн Західної Європи не маючи належних документів для цього.

З матеріалів справи також вбачається, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України в рамках міжнародного співробітництва було скеровано лист Головному коменданту Прикордонної варти Республіки Польща від 28 лютого 2023 року №21/8587/23-Вих щодо можливого транзитного проїзду через територію Республіки Польщі громадянина Ісламської Республіки Пакистан. 18 березня 2023 року отримано відповідь, відповідно до якої основними елементами, які впливають на рішення Польської сторони є інформація щодо отриманих Українською стороною згод на транзит інших країн, через які здійснюватиметься примусове видворення до країни походження. Тому на адресу Посольства України в Турецькій Республіці було скеровано лист від 07 квітня 2023 року «Щодо погодження транзитного перельоту». Також листом від 10 квітня 2023 року №21/15796/23-Вих АДПСУ проінформовано Головну комендатуру Прикордонної варти Республіки Польща щодо погодження згоди на транзит територією Туреччини. 20 квітня 2023 року отримано відповідь від Головної комендатури Прикордонної варти Республіки Польща, згідно з якою, з огляду на відсутність підтвердження отримання відповідного дозволу від турецької сторони згода на транзитний проїзд іноземців через територію Польщі не може бути надана. Адміністрацією Державної прикордонної служби України на адресу Головної комендатури Прикордонної варти Республіки Польща повторно скеровано лист від 20 квітня 2023 року №21/17901 у якому проінформовано Польську сторону, що Турецькою стороною 17 квітня 2023 року погоджено транзитний проїзд іноземців, в тому числі громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 у робочому порядку без офіційного письмового підтвердження. Також повторно було надіслано лист на адресу Посольства України в Турецькій Республіці від 24 квітня 2023 року №21/18283/23-Вих щодо офіційного письмового підтвердження надання такого дозволу щодо транзитного перельоту. Разом з тим, на момент подачі адміністративного позову про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України, відповіді від Посольства України в Турецькій Республіці не отримано. При цьому, 03 квітня 2023 року було отримано усний дозвіл від представників Прикордонної поліції Республіки Молдова на транзитний проїзд вищезазначеного іноземця у супроводі представників Держприкордонслужби України. З метою забезпечення примусового видворення, представниками Держприкордонслужби було розпочато заходи з організації супроводу. Поряд з тим, закупівля (бронювання) квитків передбачає обов`язкову наявність документу який надавав-би дозвіл на проїзд територією усіх транзитних країни. Видворення було заплановане через Турецьку Республіку в якій транзитний проїзд громадянина Ісламської Республіки Пакистан без візи (в тому числі транзитної), неможливий. Разом з тим, отримання транзитної візи не є обов`язковим у випадку слідування особи по екстреному проїзному документу для повернення до країни походження (посвідці на повернення) та у супроводі. Враховуючи вищезазначений факт, 12 квітня 2023 року громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 у супроводі вибув до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні до м. Києва для оформлення нового документу для повернення до країни походження, оскільки попередній документ мав термін дії до 27 січня 2023 року. Однак під час перебування в Посольстві ОСОБА_1 вищевказаний документ не отримав та був повернутий до Волинського ПТПІ.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що з моменту затримання іноземця Державною прикордонною службою України вживалися заходи щодо організації законного виїзду громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , в тому числі і шляхом взаємодії з прикордонними відомствами суміжних з Україною країн.

Колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку зі здійсненням збройної агресії російської федерації на територію України, на даний момент пасажирське авіаційне та морське сполучення України з іншими державами відсутнє, здійснити виїзд з території України можливо лише суходолом. Діяльність автомобільних, залізничних та пішохідних пунктів пропуску, в частині пропуску іноземних громадян на вихід з України до російської федерації та республіки білорусь припинено. Станом на сьогодні залишити територію України можливо лише до наступних країн: Республіка Польща, Угорщина, Румунія, Словацька Республіка, Республіка Молдова. Жодна з перелічених країн немає взаємовідносин з Ісламською Республікою Пакистан при яких громадянам Пакистану не потрібна віза для відвідування цих країн, тобто діє візовий режим. Крім того, однією із вимог для отримання візи до країн Європейського Союзу, а також до Республіки Молдова, є законне перебування особи в країні, в якій розташована дипломатична установа, до якої звертається іноземець.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2023 року представниками НОМЕР_2 прикордонного загону направлено лист до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні №21/3008-23-Вих з проханням про надання AMAN ULLAH MALIK BARKAT в найкоротший термін документів, що посвідчують особу з метою належної організації примусового видворення з території України. Відповіді на даний лист не отримано.

15 травня 2023 року представниками НОМЕР_2 прикордонного загону направлено повторний лист до Посольства Ісламської Республіки Пакистан в Україні 21/3611-23-Вих такого ж змісту, відповідь також не надходила.

16 травня 2023 року начальником НОМЕР_2 прикордонного загону, враховуючи зміни в законодавстві, на підставі статті 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" прийнято рішення про примусове видворення з території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 .

З врахуванням наведеного вище колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутні будь-які законні підстави перебувати на території України, у особи також відсутні будь-які дійсні документи, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон, оскільки протилежного не встановлено. Українською мовою відповідач не володіє, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження немає, на звернення позивача щодо видачі дійсного документу громадянину Ісламської Республіки Пакистан AMAN ULLAH MALIK BARKAT посольство Ісламської Республіки Пакистан не відреагувало, а при доставленні іноземця безпосередньо до посольства документ, який посвідчував особу, також виданий не був. Крім того, у випадку звільнення відповідача з ПТПІ ДМС України, останній продовжить перебувати на території України незаконно.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для продовження затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на шість місяців.

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.229, 243, 268, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 травня 2023 року у справі №158/1656/23 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12 липня 2023 року.