Справа № 120/10056/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

13 липня 2023 р. Справа № 120/10056/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає в невиконанні нею обов`язків, як уповноваженого органу, щодо подання висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги та направлення пакету документів в 10-денний строк із дня їх реєстрації Головному управлінню Національної гвардії України для прийняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого та особі, яка перебувала на утриманні загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця - її батька ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.

Ухвалою від 12.07.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відктито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Водночас, до вирішення питання про відкриття провадження, 12.07.2023 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить заборонити військовій частині НОМЕР_1 та Головному управлінню Національної гвардії України вчиняти будь-які дії, щодо призначення та виплати невиплаченої частини одноразової грошової допомоги, яка передбачена п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на користь ОСОБА_3 , як законного представника малолітнього ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача зазначає, що після загибелі ОСОБА_2 , право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року в рівних частках, виникло у його малолітнього сина ОСОБА_4 та позивачки, як у члена сім`ї загиблого та особи, яка перебувала на його утриманні.

У зв`язку із цим ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 вже отримала свою частку одноразової грошової допомоги у розмірі 7 500 000,00 грн. а відповідно інша частина, на яку претендує позивачка, станом на дату подання позову, залишається невиплаченою.

Однак, станом на день подання заяви про забезпечення позову виникли об`єктивні підстави щодо виплати цих коштів третій особі ОСОБА_3 , оскільки, остання в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , яка вже отримала свою частку, 21 червня 2023 року подала заяву про виплату іншої недоотриманої частини одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, шо підтверджується заявою від 21.06.2023 року та відповіддю на адвокатський запит за вих. № 18/13-2848 від 11.07.2023.

При цьому, розгляд вищевказаної заяви не зупиняється відповідно до закону та потребує виконання, а у разі задоволення заяви ОСОБА_3 , буде порушено право позивачки на отримання вищевказаних коштів. Крім того, виплата недоотриманої частини одноразової грошової допомоги третій особі спричинить новий спір щодо стягнення таких коштів з останньої.

Таким чином, на переконання представника позивача, з метою недопущення нових порушень прав позивачки слід вжити заходів для забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та Головному управлінню Національної гвардії України вчиняти будь-які дії щодо призначення та виплати невиплаченої частини одноразової грошової допомоги, яка передбачена п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року на користь ОСОБА_3 , як законного представника малолітнього ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 ст. 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вважає за необхідне повідомлення учасників справи, та виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, а також вказує на відсутність необхідності для призначення її до розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Отже, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з урахування наступного.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При розгляді та вирішенні такого клопотання суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб в тому числі й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазналося судом, за умовами статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

З матеріалів справи слідує, що предметом даного спору є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає в невиконанні нею обов`язків, як уповноваженого органу, щодо подання висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги та направлення пакету документів в 10-денний строк із дня їх реєстрації Головному управлінню Національної гвардії України для прийняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», як члену сім`ї загиблого та особі, яка перебувала на утриманні загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця - її батька ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.

В той же час, представник позивача просить суд забезпечити позов шляхом заборони військовій частині НОМЕР_1 та Головному управлінню Національної гвардії України вчиняти будь-які дії, щодо призначення та виплати невиплаченої частини одноразової грошової допомоги, яка передбачена п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на користь ОСОБА_3 , як законного представника малолітнього ОСОБА_4 до набрання законної сили рішенням суду.

В контексті вказаного, суд звертає увагу, що не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В даному випадку, звернення гр. ОСОБА_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги не є предметом розгляду в справі № 120/10056/23, оскільки в рамках даної справи судом має надаватися оцінка бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка полягає в невиконанні нею обов`язків, щодо подання висновку про можливість виплати одноразової грошової допомоги та направлення пакету документів в 10-денний строк із дня їх реєстрації Головному управлінню Національної гвардії України для прийняття рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.

Разом з тим, на переконання суду, саме лише подання ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 заяви про виплату іншої недоотриманої частини одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, не може свідчити про прийняте позитивне рішення про виплату відповідної допомоги.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує дану заяву, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

За наведених обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник (позивач), на даний час не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів на даній стадії розгляду справи суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Чернюк Алла Юріївна