Справа № 280/1257/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Справа № 280/1257/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справ

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії щодо дострокового припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з позивачем;

зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби з позивачем на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2023 звернувся з рапортом до відповідача, в якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 за сімейними обставинами. Вказує, що 23.01.2023 було подано ще один рапорт до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби на підставі п. "г" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, на підтвердження яких окрім раніше наданих рішень суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком (позивачем) було надано нотаріально завірену заяву колишньої дружини про неспроможність утримувати та сплачувати аліменти на дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком (позивачем). Пояснює, що 01.02.2023 командуванням ВЧ НОМЕР_1 було надано відповідь № 784 щодо розгляду рапорту від 21.01.2023, в якій було зазначено, що у командування військової частини відсутні правові підстави для задоволення Рапорту та звільнення позивача з військової служби. Наголошує, що станом на день подання позовної заяви відповідь щодо розгляду повторно поданого рапорту про припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби ним не отримано.

Ухвалою суду від 02.03.2023 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою судді від 10.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою з додатками неодноразово надсилалась поштою на адресу відповідача, про що свідчать супровідні листи та конверти, які повернулись до суду без вручення адресату, проте відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідача не надходив.

На підставі частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 з 21.01.2023 на підставі наказу №21, про що зроблено відповідний запис у військовому квитку серія НОМЕР_2 від 06.10.2020.

21.01.2023 позивач звернувся з рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби у військовій частині за сімейними обставинами, на підтвердження яких додав рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2022, яким шлюб між позивачем та ОСОБА_3 розірвано та рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.12.2022, яким визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем.

Позивач стверджує, що при поданні рапорту командуванню йому було усно повідомлено, що в рапорті не вірно зазначено частину статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та що не вистачає нотаріальних документів про відмову матері від малолітньої дитини та про відмову від сплати аліментів.

23.01.2023 позивач повторно звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби на підставі пункту "г" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, на підтвердження яких окрім раніше наданих рішень суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком (позивачем) було надано нотаріально завірену заяву колишньої дружини про неспроможність утримувати та сплачувати аліменти на дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з батьком (позивачем). Даний рапорт було прийнято, але не зареєстровано.

01.02.2023 командуванням ВЧ НОМЕР_1 позивачу було надано відповідь № 784 щодо розгляду рапорту від 21.01.2023, в якій було зазначено, що у командування військової частини відсутні правові підстави для задоволення рапорту та звільнення позивача з військової служби.

Станом на день подання позовної заяви відповідь щодо розгляду повторно поданого рапорту від 23.01.2023 про припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби позивачем не отримано.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не припинення (не розірвання) контракту про проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 2 статті 2 Закону № 2232-XII, зокрема встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до положень частини 2 статті 23 Закону № 2232-XII для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки.

При цьому, пунктом 2 частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 цього Закону.

Пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі по тексту - Положення), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Пунктом 2 Положення визначено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять, зокрема військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до пункту 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 35 Положення визначено підстави припиняється (розривається) контракту.

При цьому, підпунктом 1 пункту 35 Положення передбачено, що під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період, зокрема, протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Аналогічні норми містяться в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 21.01.2023 ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 на підставі наказу №21.

Разом із цим, наказом командира ВЧ від 28.04.2023 №120 вирішено військовослужбовця за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 28.04.2023 №37-РС у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII (у зв`язку із самостійним вихованням військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років) вважати таким, що посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя, з 28.04.2023 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи наведене, суд не вбачає обставин протиправної бездіяльності у діях відповідача, у межах правовідносин, що досліджувались судом, оскільки невірне зазначення частини статті 26 Закону № 2232-XII (підстави для звільнення як мобілізованого, замість військовослужбовця, який проходять військову службу за контрактом) у наказі про звільнення та виключення зі списків особового складу звільнення позивача з військової служби не змінюють того факту, що на даний час позивач вважається звільненим з військової служби в запас, що додатково підтверджується записом №10 у його військовому квитку серія НОМЕР_2 від 06.10.2020. Тобто, рішення щодо розгляду поданого позивачем рапорту про припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби відповідачем фактично було прийняте.

Доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявами про внесення змін до наказу від 28.04.2023 №37-РС та/або від 28.04.2023 №120 в частині підстави для звільнення матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії щодо дострокового припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак