Справа № 380/13638/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13638/22 пров. № А/857/9237/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

позивач: ОСОБА_1

представника позивача: Тимощук О.І.

представника відповідача: Петрова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/13638/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання неправомірним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя в 1-й інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення 11 год. 41 хв.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі також ГУ ДСНС у Донецькій області, відповідач), та просив суд:

визнати неправомірним та скасувати наказ начальника Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області №249 о/с від 31.05.2022р. «Про звільнення із служби цивільного захисту», ОСОБА_1 з посади пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області;

поновити ОСОБА_1 на посаді пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області та допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу та допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на користь ОСОБА_1 кошти за час перебування окупації та перебування у трудових обов`язках з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року залишено позовну заяву без руху, позивачу надано п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб: подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

08.05.2023 представником позивача до суду подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування даного клопотання зазначено, що після того як позивачу стало відомо про його звільнення він звернувся до адвоката із проханням надати правничу допомогу. 19.08.2022 року адвокатом було підготовлено та направлено до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області адвокатський запит, відповідь на який отримано 20.09.2022 року. Вважає, що саме 20.09.2022 ОСОБА_1 належним чином дізнався про порушення свого права і звільнення його з роботи, оскільки отримано відповідь на адвокатський запит з пакетом документів, які можна було оцінити та опрацювати при поданні позовної заяви. Просив поновити строк звернення до суду.

10.05.2023 представником відповідача подано до суду заяву про залишення позову без розгляду. Посилається на те, що позивач не зазначив та не обґрунтував, які заходи вживались ним для негайного прибуття на службу та виконання своїх посадових обов`язків за першої такої можливості, не зазначив про вчинені дії щодо порядку несення служби після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та дій щодо оскаржуваного наказу про звільнення зі служби цивільного захисту від 31.05.2022.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Задоволено клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення коштів залишено без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд вважав, що до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та зазначив, що про звільнення позивача повідомлено 13.08.2022 року після того як його було викликано у Службу Безпеки України в якості свідка у кримінальному провадженні.

Суд відхилив доводи позивача про те, що про порушення свого права він дізнався з відповіді на адвокатський запит 20.09.2022 року, оскільки вважав, що позивач після того, як прибув на західну частину України, так і до того, маючи можливість повідомити своє керівництво про місце свого перебування не вчинив відповідних дій. Окрім того, суд вважав, що позивач повинен був (міг) дізнатись про порушення свого оспорюваного права у дату звільнення та при безпосередньому контакті з своїм керівником і виконанні доручених йому завдань і функцій. Разом з тим, подаючи клопотання про поновлення строку, позивач не зазначив та не обґрунтував, які заходи вживались ним для негайного прибуття на роботу та виконання своїх обов`язків за посадою за першої такої можливості. Не обґрунтував, що він не мав об`єктивної можливості своєчасно дізнатись про прийняття оскаржуваного наказу про звільнення із служби цивільного захисту від 31.05.2022 та звернутись до суду в межах встановлених Кодексом адміністративного судочинства України строків звернення до суду.

Не погодившись із ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом не враховано те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Починаючи з 2 год. 24 лютого 2022 року у м. Маріуполі та околицях почали лунати вибухи, території потрапили під окупацію, у Маріуполі тривали бойові дії за усіма напрямками. ОСОБА_2 продовжував нести службу та дотримуючись даної присяги служив народу України, здійснював розбирання завалів від потрапляння ворожих ракет, рятував життя саме українців, які потерпали від терору окупантів та обстрілу житлових будинків. 100 ДПРЧ 26 ДПРЗ Головного управління України у Донецькій області працювали цілодобово і без вихідного дня. Позивач не знав, що відбувається за межами їхнього населеного пункту і покинути його не міг, оскілки військові були по всюди. Більше того спати під наглядом окупантів. Лише зі спливом часу та перемогою Збройних Сил України в м. Маріуполі та всіх напрямках, військові РФ почали відходити, після чого ОСОБА_1 вдалося покинути територію, яка була окупована тривалий час та прибути 03.08.2022 до брата у Львівську область.

Апелянт зазначає, що під час перебування на території Львівської області позивачу вдалось зв`язатись з керівництвом, яке повідомило його про необхідність прибуття в Головне управління ДСНС України у Львівській області, оскільки саме там перебуває їхній кадровик, однак прибувши на місце перебування кадровика Головного управління ДСНС України у Донецькій області, позивачу було повідомлено про звільнення із займаної посади.

Звертає увагу суду на те, що на адвокатський запит від 19.08.2022 про отримання документів щодо звільнення позивача, такі документи було скеровано адвокату лише 19.09.2022 та отримано останнім 20.09.2022, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому лише після отримання документів, на підставі яких він був звільнений, зміг невідкладно 29.09.2022 через свого представника звернувся з позовом до суду.

Відтак позивач вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним причинам пропуску строку, та з формальних підстав залишив позовну заяву без руху, а в подальшому залишив позов без розгляду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Головне управління вважає ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/13638/22 обґрунтованою та законною, винесеною з дотриманням норм процесуального законодавства, оскільки судом було правильно встановлено відсутність поважних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Звертає увагу суду на те, що під час надання пояснень у судовому засіданні першої інстанції позивач повідомив, що 03.08.2022 прибув на західну частину України, виїхавши з території України, яка окупована військовими російської федерації, прибув до Головного управління ДСНС України у Львівській області для несення служби 12.08.2022, а не 13.08.2022 як повідомив позивач, та згідно реєстру обліку та видачі документів 12.08.2022 отримав трудову книжку та військовий квиток у зв`язку з його звільненням. Однак, до суду звернувся із позовом лише 29.09.2022, тобто з пропуском строку звернення до суду (1 місяць).

Тому апеляційну скаргу позивача вважає безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини не відповідають реальним подіям та є бездоказовими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі наказу №50 о/с від 17 лютого 2022 року начальника Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області призначений на посаду пожежного-рятувальника 100 державної пожежнорятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

Відповідно до наказу начальника Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області №249 о/с від 31.05.2022р. «Про звільнення із служби цивільного захисту», рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону Головного управління, звільнено із служби цивільного захисту, за пунктом 176 підпунктом 12 (в інших випадках, передбачених законом) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. № 593. Виключено з кадрів ДСНС України 31 травня 2022 року.

Частиною першою ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз.1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відтак, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору в даних правовідносинах, охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів у даній категорії справ. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України, згідно з частинами першою-третьою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, заявлені у цій справі позовні вимоги стосуються проходження позивачем публічної служби, зокрема позивачем оскаржується законність його звільнення, відповідно до Наказу №249/о/с від 31.05.2022.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 340/4117/20, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Так, позивач у поданій заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду вказує, що він був позбавлений реальної можливості звернутися до суду у визначені строки, оскільки 03.08.2022 прибув на західну частину України, виїхавши з території України, яка окупована військовими російської федерації, і лише після можливості зв`язатись з керівництвом, прибув до Головного управління ДСНС України у Львівській області для несення служби, однак був звільнений. Однак лише після отримання повного пакету документів, а саме 20.09.2022, з яким зміг встановити підстави звільнення звернувся з позовом до суду. Відтак, просив суд врахувати всі наведені обставини поважності пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

Колегія суддів надаючи оцінку наведеним позивачем причинам пропуску строку на звернення до суду та наданим на підтвердження доводів доказам, вважає, що в даному випаду неможна стверджувати про легковажність або байдужність позивача в можливості звернутися із даним позовом у визначені строки, оскільки слід врахувати, що позивач згідно довідки від 08.08.2022 №1329- взятий на облік внутрішньо переміщеної особи.

Після отриманої інформації щодо його звільнення, представник позивача для з`ясування підстави звільнення, 19.08.2023 звернувся до відповідача з адвокатським запитом про необхідність отримання документів, зокрема які стосувались висновку службового розслідування щодо ОСОБА_1 , який був затверджений 31.05.2022 та документів, які були здобуті під час такого службового розслідування.

Отримавши запитувані документи 20.09.2022, позивач 29.09.2022 звернувся до суду з даним позовом.

Відтак, колегія суддів вважає, що враховуючи наведені обставини у цій справі, у позивача існували дійсно об`єктивні причини, з яких він не міг вчасно звернутися до суду. А вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Зазначений висновок узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

Також слід вказати про те, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак відмовляючи в задоволенні заяви поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, поставився до них формально, а, відтак, дійшов помилкового висновку про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду.

Отже, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/13638/22 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12 липня 2023 року