Справа № 420/8550/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8550/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування п. 8 Наказу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при прийнятті Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277 Військовою частиною НОМЕР_1 не була отримана письмова згода про виключення його зі списків особового складу військовою частиною НОМЕР_1 . Ця норма права передбачена абз. 3 п. 242 Положення № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим i речовим забезпеченням з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Позивач зазначає, що згоду на виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він не давав. При цьому позивач вказав, що 12 жовтня 2022 року він направив на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому зазначив, що у зв`язку з досягненням граничного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та не своєчасним направленням на Військово-лікарську комісію, прошу до повного розрахунку грошового забезпечення зі мною, не виключати мене зі списків військової частини НОМЕР_1 , водночас даний рапорт не був розглянутий відповідачем по справі.

Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 до суду надано відзив (вхід. № 13621/23 від 28.04.2023 р.), в якому наголошено на безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем на ім`я Командира був написаний рапорт від 22.10.2022 (вх.2518) що він не заперечує що розрахунок буде здійснений після надходження відповідного фінансування, та претензій до Частини не має, про що свідчить підпис Позивача. 22.10.2022 №118 був виданий грошовий атестат позивачу, де він був ознайомлений та перевірив правильність даних, зазначених в атестаті, про що свідчить підпис позивача, другий примірник був наданий ОСОБА_1 . Відповідач звертає увагу, про відсутність буд яких записів в грошовому атестаті який залишився в Частині. Також, відповідач зазначив, що рапорт від 12.10.2022 року не зареєстрований в Частині, та відсутній в журналі вхідних документів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/8550/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування п. 8 Наказу.

Ухвалою суду від 21.06.2022 р. витребувано від ОСОБА_1 належні та допустимі докази на підтвердження направлення до Військової частини НОМЕР_1 рапорту від 12.10.2022 року. Зупинено провадження по справі № 420/8550/23, - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року поновлено провадження у справі №420/8550/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування п. 8 Наказу, відповідно до приписів до ч.1 ст.237 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2020 року ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу.

Згідно з п. 3 Контракту від 26.06.2020 року передбачено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Відповідно до п. 4 Контракту від 26.06.2020 року передбачено, що сторони зобов`язуються пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Наказом № 122 від 20 травня 2022 року Військової частини НОМЕР_1 головного старшину ОСОБА_1 , призначеного Наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.05.2022 №61-РС на посаду головного старшини батареї протикатерних ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 , ВОС-НОМЕР_7, який прибув з Військової частини НОМЕР_3 20.05.2022 згідно припису від 20.05.2022 № 34, наказано вважати таким що 20.05.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. 3 20.05.2022 позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення: з 20.05.2022 на речове при військовій частині НОМЕР_2 та з 21.05.2022 на фінансове забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з Наказу Командира (по стройовій частині) від 13.10.2022 №268 ОСОБА_1 вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) для проходження військово-лікарської комісії з 14.10.2022.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Довідки від 21.10.2022 №5305 ОСОБА_1 визнали обмежено придатним до військової служби. Протипоказана служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах.

Згідно з Наказу Командира (по стройовій частині) від 22.10.2022 №277 позивач прибув до частини, та відповідно рапорту від 22.10.2022 вх. 2513 приступив до виконання обов`язків за посадою.

22 жовтня 2022 року командиром Військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині ) був виданий наказ № 277, в п. 8 якого зазначено: «Головного корабельного старшину ОСОБА_1 , головного старшину ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , ВОС- НОМЕР_7, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2022 № 36-РС з військової служби у відставку за підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за віком - у разі досягнення граничного віку), вважати таким, що 22.10.2022 справи та посаду головного старшини ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 здав. З 22.10.2022 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зняти з усіх видів забезпечення: з 23.10.2022 з продовольчого забезпечення за Каталогом (тільки обіди) при військовій частині НОМЕР_2 , 3 22.10.2022 з речового забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 з 22.10.2022 з фінансового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та направити для постановки на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3».

Вказані дії Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття п.8 Наказу № 277, яким виключенно ОСОБА_1 зі списків особового складу послугували підставою для звернення позивача до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому зокрема: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2232) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону №2232, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Так, судом встановлено, що 25.06.2020 року ОСОБА_1 був укладений Контракт про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу.

Згідно з п. 3 Контракту від 26.06.2020 року передбачено, що цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Відповідно до п. 4 Контракту від 26.06.2020 року передбачено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Так, у позовній заяві позивачем зазначено,, що 21 липня 2022 року ОСОБА_1 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_4 , був направлений Рапорт з проханням звільнити з лав Збройних сил України, у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі.

Також, позивачем наголошено, що 12 жовтня 2022 року він направив на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому зазначив: « у зв`язку з досягненням граничного віку (21.10.2022 р.) та не своєчасним направленням мене на Військово-лікарську комісію, прошу Вас, до повного розрахунку грошового забезпечення зі мною, не виключати мене зі списків військової частини НОМЕР_1 ». Проте вказаний рапорт залишився поза увагою відповідача.

Між тим, як з`ясовано судом, у наданих до матеріалів справи письмових поясненнях (від 30.06.2023 року № 21898/23), позивачем вказано, що витребувані докази на підтвердження направлення до Військової частини НОМЕР_1 рапорту від 12.10.2022 р., він може підтвердити тим, що 12.10.2022 р. близько десятої години зі свого мобільного номера НОМЕР_5 через мобільний додаток Viber він надіслав рапорт від 12.10.2022 року ТВО начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенанту ОСОБА_4 за мобільним номером НОМЕР_6 . Оригінал цього рапорта він передав командиру підрозділу. Зареєструвати рапорт від 12.10.2022 р. позивач не міг, оскільки знаходився у зоні бойових дій, а стройової частини, де реєструються рапорти, у зоні бойових дій не передбачено. Про те, що у той час позивач знаходився у зоні бойових дій, свідчить довідка № 74 від 24.02.2023 року та запис на аркуші № 25 військового квитка ОСОБА_1 . Інших доказів про направлення та реєстрацію Рапорту позивач надати не може.

Проте, суд зазначає, що жодних доказів у будь - якій формі/форматі, на підтвердження направлення зазначених рапортів від 21.07.2022 року, та від 12.10.2022 року, котрі додані позивачем до матеріалів справи без реєстраційної відмітки Військовою частиною НОМЕР_1 , - позивачем суду не надано.

До того ж, суд акцентує, що у матеріалах справи відсутні будь - які докази отримання вказаних рапортів відповідачем. Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідачем наголошено, що рапорт від 12.10.2023 року не зареєстрований у Військовій частині, та відсутній в журналі вхідних документів. При цьому, належних, достатніх доказів, які б спростовували означені твердження відповідача, позивачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що вказані обставини виключають факт бездіяльності з боку відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду поданого, як стверджує позивач, рапорту ОСОБА_1 від 12.10.2023 року, а тому судом відхиляються доводи останнього, що вказаний рапорт залишився без реагування з боку Військової частини НОМЕР_1 .

Також, з матеріалів справи вбачається, що 13.10.2022 року на ім`я Командира Військової частини НОМЕР_1 надійшов Рапорт (за вх.. № 24.02. від 13.10.2022 року) з проханням направити на ВЛК у зв`язку з досягненням граничного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про придатність до військової служби в ЗС України.

Згідно з Наказу Командира (по стройовій частині) від 13.10.2022 №268 ОСОБА_1 вибув до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) для проходження військово-лікарської комісії з 14.10.2022.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Довідки від 21.10.2022 №5305 ОСОБА_1 визнали обмежено придатним до військової служби. Протипоказана служба у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах.

Згідно з Наказу Командира (по стройовій частині) від 22.10.2022 №277 Позивач прибув до частини, та відповідно рапорту від 22.10.2022 вх. 2513 приступив до виконання обов`язків за посадою

22 жовтня 2022 року командиром Військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині ) був виданий наказ № 277, в п. 8 якого зазначено: «Головного корабельного старшину ОСОБА_1 , головного старшину ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , ВОС- НОМЕР_7, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.10.2022 № 36-РС з військової служби у відставку за підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за віком - у разі досягнення граничного віку), вважати таким, що 22.10.2022 справи та посаду головного старшини ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 здав. З 22.10.2022 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зняти з усіх видів забезпечення: з 23.10.2022 з продовольчого забезпечення за Каталогом (тільки обіди) при військовій частині НОМЕР_2 , 3 22.10.2022 з речового забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 з 22.10.2022 з фінансового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 та направити для постановки на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3».

При цьому, судом встановлено, що 22.10.2022 року позивачем - ОСОБА_1 було подано Рапорт на ім`я Командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено: «Дійсним доповідаю що Я головний корабельний старшина ОСОБА_1, головний старшина ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 , справи та посаду головного старшини ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_1 - здав. Я головний корабельний старшина ОСОБА_1 , не заперечую що розрахунок зі мною військова частина НОМЕР_1 проведе після надходження відповідного фінансування. Претензій до військової частини НОМЕР_1 , не маю.»

Даний рапорт був зареєстрований Військовою частино НОМЕР_1 - 22 жовтня 2022 року за вх.. № 2518, та доданий відповідачем до справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277, та відповідно відсутності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях до адміністративного позову, а решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування п. 8 Наказу, не є правомірними, а отже не підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 жовтня 2022 року № 277, - відмовити

12.07.23..