Справа № 120/1498/23
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 липня 2023 р. Справа № 120/1498/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до: Вінницької митниці

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої позивачем за першим методом митної оцінки (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються);

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA401020/2022/002079;

- визнати протиправними та скасувати рішень про коригування митної вартості товарів № UA401000/2022/00067/2 від 14.11.2022.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що для здійснення митного оформлення товару позивач подав до Вінницької митниці електронні митні декларації (ЕМД) за № UA 22UA99U0 від 14.11.2022, згідно з якими митна вартість товару визначалась за першим методом митної оцінки, тобто за ціною договору. При цьому митного органу, з урахуванням додатково поданих письмових пояснень та їх документального підтвердження, для здійснення митного оформлення товару саме за таким методом були надані всі необхідні, передбачені законом, документи. Проте відповідач оформив картку відмови у прийнятті митної декларації та у подальшому прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, якими визначив митну вартість товару за резервним (6) методом.

Позивач не погоджується з оскаржуваними рішеннями та діями відповідача та зазначає, що митний орган не навів достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено, а також не вказав інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, а відтак до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Крім того, позивач звертає увагу, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Позивач наголошує, що на вимогу митного органу подав пояснення та додаткові документи, якими спростував наявність будь-яких істотних недоліків у поданих для розмитнення документах. Разом з тим ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та, в цілому, не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Позивач вважає, що через відсутність правових підстав для застосування резервного методу, який було застосовано відповідачем, він вніс до бюджету суми ввізного мита та податку на додану вартість у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавство, чим порушуються його права та інтереси.

01.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 за електронною митною декларацією UA 401020/2022/047109 від 14.10.2022 заявив до митного оформлення шини пневматичні гумові, що вже використовувалися, для вантажних автомобілів.

Під час митного оформлення для підтвердження митної вартості товару були подані рахунок-фактура (інвойс) від 04.11.2022 №VFK22-07341, контракт від 11.05.2014 № GMBH-0102, довідка про транспортні витрати 318 від 07.11.2022, копія декларації країни відправлення від 04.11.2022 №22NLLA2DI1A4PJWD50 Відповідач вказує, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що документально підтверджують числове значення заявленої митної вартості товару. Крім того, під час опрацювання документів, які підтверджують вартість транспортування, відповідачем встановлено, що за результатами співставлення документів, що надавалися до митного оформлення з документами долученими декларантом до попередніх митних оформлень було встановлено наявність контракту від 05.10.2021 №MCGRO-010121 в декількох варіантах. Зокрема, такий контракт надавався складений на російській та англійській мові (Надсилався д о митниці 14.10.2022 до ЕМД №UA401020/2022/04709, останній пункт угоди був п. 9,3). До поточного митного оформлення надано контракт від 05.10.2021 №MCGRO-010121, що укладений на українській та англійській мові та вже містить п. 9.4, при чому жодним доповненням про будь-які зміни, що вносилися до контракту, до митниці не подавалися. Окрім того зазначено, що в п. 9.4 наданої редакції контракту зазначено, що така набирає чинності з 10.04.2022, проте напротязі 2022 року декларантом разом з ЕМД до митного оформлення надавалися інші редакції контракту, які згідно п. 9.4 на момент митного оформлення уже були нечинними. Також не надано специфікацію (додаткову угоду) б/н від 05.10.2021.

Тому, враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально (документи з однаковими реквізитами містять різні дані), а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, підлягають застосуванню другорядні методи. Але, оскільки митна вартість не могла бути визначена за другорядними методами з причин відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичний термін та умови експлуатації, ступінь зносу, стан, виробників, торгових марок, країну виробництва та аналогічний асортимент), а також з причин відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості, на підставі положень ст. 64 МК України митна вартість ввезеного позивачем товару була визначена за резервним методом.

Відповідач вважає, що дії Вінницької митниці відповідають вимогам чинного митного законодавства, натомість вимоги позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими.

02.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві, та просить задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Серед іншого позивач звертає увагу на те, що неподання декларантом додаткових документів на вимогу митниці не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами. Окрім того, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.08.2003 (РПОКПП ). Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 45.31 "Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів".

05.10.2021 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та "Kargo Banden BV" (Нідерланди) (Продавець) укладено контракт №MCGRO-010121 від 05.10.2021.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Контракту Продавець продає, і Покупець купує вантажні шини, що були у використанні, придатні для подальшого використання (надалі товар), на умовах Інкотермс 2010 року.

Згідно з п. 1.2 Контракту загальна кількість шин становить 50000 вживаних шин, ця кількість буде закуплена Покупцем партіями протягом 2021-2025 років, по 10000 шт. у рік.

Відповідно до п.п. 1.3-1.4 Контракту асортимент, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість Товару визначається в Інвойс. Інвойс надається на кожну партію Товару. Інвойс є невід`ємною частиною цього Контракту.

Згідно з п. 2.1 та п. 2.2 Контракту ціни на товар встановлено в євро. Загальна сума Контракту складає 500 000,00 (п`ятсот тисяч) євро.

Відповідно до п. 4 Умови поставки кожна партія товару буде поставлятися на умовах постачання визначених до Інвойсу, згідно з умовами постачання Інкотермс 2010.

Як вбачається з Інвойсу № VFK22-07341 від 04.11.2022, загальна кількість придбаного позивачем товару складає 216 шт., загальна вартість товару 5832,00 євро.

З метою митного оформлення вказаної партії товару, що ввозиться на митну територію України, позивач подав до Вінницької митниці ЕМД № 22UA99U0 від 14.112022, в якій митна вартість товару визначена за першим методом (за ціною договору).

На підтвердження митної вартості декларантом надано : пакувальний лист б/н від 04.11.2022; рахунок-фактура (інвойс) №VFK22-07341 від 04.11.2022; автотранспортну накладну №VFK22-07341 від 04.11.2022; декларацію про походження товару №VFK22-07341 від 04.11.2022; акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №22UA19U7 від 09.11.2022; протокол про порушення митних правил №0568/401000/22 від 10.11.2022,; документи, що підтверджують вартість перевезення товарів № 318 від 07.11.2022; прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів № Б/Н від 04.11.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) №MCGRO-010121 від 05.10.2021; договір про надання послуг митного брокера № ЛТШ-4993 від 25.01.2021; заяву декларанта або уповноваженої ним особи у вигляді внесення коду до митної декларації про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів №122220/22 від 20.10.22; декларація-інвойс, складену уповноваженим (схваленим) експортером 07341 від 04.11.2022, №VFK22-06662 від 11.10.2022; копію митної декларації країни відправлення №22NLLA2DI1A4PJWD50 від 04.11.2022.

Окрім того, на вимогу митного органу про надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість ввезеного товару, позивач разом з листом від 14.11.2022 надав такі документи:

1) цінову інформацію про аналогічний товар, що був поставлений на митну територію України тим самим постачальником для того самого покупця:

- МД №UA401020/2021/060604 від 22.11.2021, UA401020/2021/055535 від 28.10.2021, UA401020/2021/053367 від 19.10.2021, UA401020/2021/053504 від 19.10.2021.

2) договір перевезення від 03.11.2022 №03/11/22.

Водночас позивач зауважив, що інших документів надати не може та просив завершити митне оформлення товару.

За результатом опрацювання митних декларацій та поданих документів Вінницькою митницею оформлено картку відмови у прийнятті митних декларацій за №UA401020/2022/002079 та у подальшому прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2022/000067/2 від 14.11.2022, якими визначено митну вартість товару за резервним (шостим) методом.

Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.

Митний кодекс України (далі МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Так, статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із статтею 57 МК України Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами першою, другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини п`ятої статті 54 МК України Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України), зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05. 2012 року № 598).

Отже, із системного аналізу наведених правових норм слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Натомість судом встановлено, що при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом, відповідач використав джерелом числового значення митної вартості відомості з митної декларації № UA209170/2022/090532 від 12.11.2022, але при цьому не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також не зазначив докладної інформації щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням вимог статті 55 МК України.

При цьому враховуються висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 27.07.2018 у справі № 809/1174/17 та від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

Суд вважає, що обов`язок з виконання відповідачем зазначених вимог підсилюється й тим, що позивач ввозив достатньо специфічний товар, а саме "шини пневматичні гумові, що вже використовувалися, для вантажних автомобілів". Відтак застосування митним органом цього резервного методу закономірно потребує належного обґрунтування відповідного рішення з огляду на те, що оцінюваний товар і товар, ціна якого береться за основу для коригування митної вартості, можуть істотно відрізнятися за багатьма показниками і характеристика, як-от фірмою-виробником, радіусом, степенем зношення. Приміром, залежно від зносу шин чи/або дати їх виробництва, може зменшуватись і їх вартість. Тому, навіть у випадку ввезення на митну територію України шин, що були у використанні, однакового розміру та від одного і того ж виробника, їх вартість може різнитись в залежності від зносу чи/або дати їх виробництва тощо.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після придбання товару "вантажні шини, що були у використанні, придатні для подальшого використання", з метою належного оформлення цього товару ФОП ОСОБА_1 подав відповідачу митну декларацію та для підтвердження заявленої вартості товару такі документи: пакувальний лист б/н від 04.11.2022; рахунок-фактура (інвойс) №VFK22-07341 від 04.11.2022; автотранспортну накладну №VFK22-07341 від 04.11.2022; декларацію про походження товару №VFK22-07341 від 04.11.2022; акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №22UA19U7 від 09.11.2022; протокол про порушення митних правил №0568/401000/22 від 10.11.2022,; документи, що підтверджують вартість перевезення товарів № 318 від 07.11.2022; прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів № Б/Н від 04.11.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) №MCGRO-010121 від 05.10.2021; договір про надання послуг митного брокера № ЛТШ-4993 від 25.01.2021; заяву декларанта або уповноваженої ним особи у вигляді внесення коду до митної декларації про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів №122220/22 від 20.10.22; декларація-інвойс, складену уповноваженим (схваленим) експортером 07341 від 04.11.2022, №VFK22-06662 від 11.10.2022; копію митної декларації країни відправлення №22NLLA2DI1A4PJWD50 від 04.11.2022.

Також ряд документів уточнювального та пояснювального характеру позивач надав додатково на вимогу митного органу.

Аналізуючи зміст усіх цих документів, суд доходить висновку, що вони були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку із наявністю певних розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні.

Відтак, перевіряючи в цій частині доводи сторін на підтримку своєї позиції, суд враховує таке.

У гр. 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2022/000067/2 від 14.11.2022 відповідач звертає увагу на те, що під час опрацювання документів, які підтверджують вартість транспортування, відповідачем встановлено, що за результатами співставлення документів, що надавалися до митного оформлення з документами долученими декларантом до попередніх митних оформлень було встановлено наявність контракту від 05.10.2021 №MCGRO-010121 в декількох варіантах. Зокрема, такий контракт надавався складений на російській та англійській мові (Надсилався д о митниці 14.10.2022 до ЕМД №UA401020/2022/04709, останній пункт угоди був п. 9,3). До поточного митного оформлення надано контракт від 05.10.2021 №MCGRO-010121, що укладений на українській та англійській мові та вже містить п. 9.4, при чому жодним доповненням про будь-які зміни, що вносилися до контракту, до митниці не подавалися. Окрім того зазначено, що в п. 9.4 наданої редакції контракту зазначено, що така набирає чинності з 10.04.2022, проте напротязі 2022 року декларантом разом з ЕМД до митного оформлення надавалися інші редакції контракту, які згідно п. 9.4 на момент митного оформлення уже були нечинними. Також не надано специфікацію (додаткову угоду) б/н від 05.10.2021.

Судом установлено, що до митного оформлення позивачем було надано чинний контракт у редакції станом на 10.04.2022 та дату поставку товару.

В обґрунтування своєї позиції відповідач не надав доказів існування контракту в іншій редакції, а відтак твердження відповідача є припущеннями, що не може бути підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у ньому міститься.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 зазначив, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах таких розбіжностей, які б давали митному органу коригувати задекларовану митну вартість із застосуванням резервного методу.

За наслідками розгляду справи суд упевнився в тому, що зауваження митного органу по своїй суті носять формальний характер та окремо або у сукупності не свідчать про наявність підстав для коригування митної вартості товару.

При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2022/002079 та в частині визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UA401000/2022/000067/2 від 14.11.2022 підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої позивачем за першим методом митної оцінки (за ціною договору щодо товарів, які імпортуються), то така вимога, на думку суду, не може бути задоволена, оскільки права та інтереси позивача у спірних правовідносинах порушуються вищезазначеними рішеннями митного органу, тоді як оскаржувані дії самостійного правового значення не мають та фактично знайшли своє остаточне виражаються саме у формі рішень суб`єкта владних повноважень, які є предметом оскарження за цим позовом і які скасовуються судом.

Відтак в цій частині позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому підстав для задоволення відповідної позовної вимоги суд не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову та відмовою у задоволенні однієї з позовних вимог немайнового характеру (про визнання дій протиправними), на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 4294,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA401020/2022/002079.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2022/000067/2 від 14.11.2022.

У задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4294,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Вінницька митниця (21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, 17, )

Суддя Комар Павло Анатолійович