Справа № 320/11357/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року м. Київ № 320/11357/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області та просить суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 № 0-1019 про зобов`язання сплатити податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010300, за 2021 рік у сумі 16119,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у його приватній власності перебуває нежитлова будівля телятник, площею 537,3 кв.м. Також, у приватній власності позивача перебувають земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач також звертає увагу, що у власності його батьків перебувають земельні ділянки, велика рогата худоба і вони спільно ведуть особисте селянське господарство з використанням будівлі телятника та земельних ділянок. Посилаючись на положення Закону України «Про особисте селянське господарство», позивач вважає, що він фактично є сільськогосподарським товаровиробником і на нього поширюється податкова пільга, передбачена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Стверджує, що вказані обставини не були враховані відповідачем при прийнятті спірного рішення, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідач в установлений ухвалою суду від 08.12.2022 строк не подав відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.01.2017, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Примак А.П., ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. «З/2», загальною площею 537,3 кв.м, розташованої в АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що нежитлова будівля літ. «З/2» є телятником.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.01.2017, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Примак А.П., ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,7273 га, розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:010:0021. Цільове призначення вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Також, рішенням 9 сесії VIII скликання Рокитнянської селищної ради Київської області від 18.06.2021 № 658 передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,3428 га в с. Пугачівка Рокитнянської селищної ради Київської області, кадастровий номер земельної ділянки :03:010:0002.

06.09.2022 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1019, яким позивачу визначено податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у сумі 16119,00 грн.

Вважаючи, що у контролюючого органу не було правових підстав для прийняття вказаного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування, відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з системного тлумачення вищевказаної норми ПК України суд звертає увагу, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Кожен з визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.

Згідно з п. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до п. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

За визначенням пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України (у редакції, що діяла у податковому періоді, за який контролюючим органом здійснено нарахування податку спірним рішенням 2021 рік) сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники.

Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке містилось у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України застосовувалось виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.

Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до п. 5.2, 5.3 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Аналізу наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Водночас, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, слід встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач наполягає на тому, що є сільськогосподарським виробником, оскільки разом з батьками веде особисте селянське господарство відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

На підтвердження наведених доводів позивачем додано довідку Рокитнянської селищної ради Київської області від 21.11.2022 № 261, згідно з якою ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 разом зі своїми батьками: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та спільно ведуть особисте селянське господарство з використанням земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:016:0014, :04:010:0021, :03:010:0002, 322378050:05:003:0044; :01:010:0039.

Відповідно до довідки Рокитнянської селищної ради Київської області від 21.11.2022 № 259 ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (телятника) літера «З/2», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана нежитлова будівля використовується ОСОБА_1 та його батьками для утримання великої рогатої худоби, зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції та сіна.

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач спільно зі своїми батьками ведуть особисте селянське господарство.

Поряд з цим, позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.

При цьому, суд враховує, що передбачена п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується саме сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

За наведених обставин, судом не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2023 у справі № 380/2434/20.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та ПК України, а тому правові підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 -78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 262 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.