Справа № 461/3661/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 461/3661/23 пров. № А/857/9931/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: Горбань О.В.

представник відповідача: Воробей П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Воробей Петра Олексійовича, який діє від імені громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року у справі № 461/3661/23 за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,

суддя в 1-й інстанції Стрельбицький В.В.,

час ухвалення рішення 16 год. 01 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів

дата складання повного тексту рішення 24.05.2023,-

В С Т А Н О В И В:

16.05.2023 року Горбань Олександр Володимирович, який діє в інтересах Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі також позивач), звернувся до суду з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 (далі також відповідач) та просив суд продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ( АДРЕСА_1 ), які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 02.06.2022 року працівниками Головного управління ДМС України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України. Працівниками Головного управління ДМС України у Львівській області встановлено, що дана особа перевищила дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушила п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012. Вказаний громадянин ухилився від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території держави в паспортному документі іноземця відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2022 року у справі №461/2685/22 було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання та поміщення його до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення в порядку ст. 289 КАС України. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч. 11 ст. 289 КАС України.

Вказує, що в подальшому управлінням було подано адміністративний позов до Галицького районного суду м.Львова для продовження строку примусового затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення. За наслідками розгляду позовні вимоги Головного управління ДМС України у Львівській області були задоволені та продовжено строк затримання громадянина рф ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: Волинське ПТПІ ДМС України за адресою: АДРЕСА_2 ) у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

З метою забезпечення ідентифікації відповідача, ГУ ДМС України у Львівській області зверталось із листами до Директора Департаменту консульської служби МЗС України з приводу адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Проте, станом на момент подання даного адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області отримано лист Директора Департаменту консульської служби МЗС України у якому зазначено, через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів вказаної країни дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

Звертає увагу суду на те, що відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на викладене та у зв`язку із неможливістю забезпечити примусове видворення відповідача, ГУ ДМС України у Львівській області просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицький районний суд м. Львова від 24 травня 2023 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ( АДРЕСА_1 ), які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, тобто до 27.11.2023 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат Воробей Петро Олексійович, який діє від імені громадянина російської федерації ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач перетнув кордон України в законний спосіб та перебував на території нашої держави на законних підставах. Після початку збройної агресії проти нашої держави відповідач з разом з іншими мешканцями територій, які були піддані масованим артилерійським обстрілам був евакуйований на територію Львівської області і підчас евакуації ним були втрачені документи, що посвідчують особу. Відповідач намагався перетнути кордон України без документів, що посвідчують особу, проте йому було відмовлено в перетині державного кордону України.

Вважає, що посилання суду першої інстанції про те, що позивач в липні 2022 року звертався з листами до Директора Департаменту консульської служби МЗС України свідчить лише про бездіяльність позивача, що проявилась у невиконанні посадовими особами ГУ ДМС України своїх прямих осадових обов`язків спрямованих на встановлення особи Відповідача та його ідентифікацію. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався на адресу Державної прикордонної служби України з метою встановлення тієї обставини чи дійсно відповідач перетинав кордон України зі сторони російської федерації.

Окрім того, звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач повідомив, що в період з 1994 року по 2004 рік проживав на території країни на законних підставах і в нього була посвідка на тимчасове проживання на території країни, що відповідно передбачає, що він був ідентифікований і його особа була встановлена. Проте стороною відповідача вказана обставина не була вивчена та встановлена, що свідчить про формальний підхід до виконання своїх посадових обов`язків стороною позивача.

Відтак, на думку апелянта, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не взято до уваги ту обставину, що позивачем взагалі не вживались , будь-які заходи щодо ідентифікації відповідача і вказана обставина була встановлена під час судового розгляду, та не надано правову оцінку бездіяльності відповідача, який всупереч вимог ч.12 ст.289 КАС України не надав суду доказів того, які дії або заходи, вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує її доводи за їх безпідставністю та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 02.06.2022 року працівниками Головного управління ДМС України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України. Працівниками Головного управління ДМС України у Львівській області встановлено, що дана особа перевищила дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушила п. 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ № 150 від 15.02.2012. Вказаний громадянин ухилився від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території держави в паспортному документі іноземця відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 червня 2022 року у справі №461/2685/22 було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Львівській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання та поміщення його до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення в порядку ст. 289 КАС України. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч. 11 ст. 289 КАС України.

У подальшому позивачем було подано адміністративний позов до Галицького районного суду м.Львова для продовження строку примусового затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

За наслідками розгляду вказаної справи позовні вимоги Головного управління ДМС України у Львівській області були задоволені та продовжено строк затримання громадянина рф ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: Волинське ПТПІ ДМС України за адресою: АДРЕСА_2 ) у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, тобто до 28.05.2023, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Станом на день звернення до суду заходи щодо ідентифікації та примусового видворення відповідача тривають та не завершені.

Вказані обставини послужили приводом для звернення ГУ ДМС України у Львівській області до суду з позовом про продовження строку затримання іноземця, який незаконно перебуває на території України.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень, інформації про ідентифікацію особи не одержано, а тому є всі підстави для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі - Закон № 3773-VI).

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті обумовлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з частинами 11-13 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

Суд першої інстанції належним чином дослідив подані сторонами докази та встановив, що строк затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області закінчується. На час звернення до суду в нього були відсутні документи, що дають право перетину державного кордону України, а також відсутня інформація, що дає змогу його ідентифікувати у встановленому законодавством порядку, так як дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора та, відповідно розгляд направлених до МЗС звернень.

Отже, на момент закінчення шестимісячного строку затримання ідентифікація відповідача є неможливою.

Звернення відповідача до територіальних органів ДМС України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не впливає на правовий статус відповідача у справі як особи, щодо якої відсутні відомості про перебування на території України на законних підставах, а також відомості щодо його ідентифікації. Більше того, відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Воробей Петра Олексійовича, який діє від імені Громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року у справі № 461/3661/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 11 липня 2023 року