Справа № 560/5053/23
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5053/23
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно парахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по теперішній час грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по теперішній час грошове забезпечення у повному розмірі;

- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 стосовно встановлення факту самовільного залишення частини ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що невиплата грошового забезпечення в повному обсязі з 01.01.2023 по теперішній час є незаконною, необгрунтованою та такою, що порушує норми діючого законодавства.

Ухвалою від 03.04.2023 суд відкрив спрощене провадження без виклику сторін. Ухвалою суд зобов`язав відповідача надати суду: 1) належно завірені копії документів, на підставі яких позивачу з 01.01.2023 року припинено нарахування та виплату грошового забезпечення; 2) належно завірені копії документів, на підставі яких встановлено самовільне залишення військової частини ОСОБА_1 .

Відповідач подав до суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 року, здійснювалися відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зі змінами, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейський та їх сім`ям під час воєнного стану», зі змінами.

Щомісячна премія та додаткова винагорода за січень 2023 року, передбачена вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейський та їх сім`ям під час воєнного стану», зі змінами, не виплачувались на підставі наказу (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.01.2023 №25.

Щомісячна премія та додаткова винагорода за лютий 2023 року, передбачена вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейський та їх сім`ям під час воєнного стану», зі змінами, не виплачувались на підставі наказу (з адміністративно-господарської діяльності) від 17.02.2023 №113.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . В позовній заяві позивач зазначає, що з 30.11.2022 року по 29.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні та обстеженні на ВЛК по направленню Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в КНП «ХОЗзНПД» ХОР в відділенні №3.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.01.2023 року №10 ОСОБА_1 07.01.2023 року мав прибути до району виконання бойового завдання військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2022 № 288 за порушення військової дисципліни, яке полягає у самовільному залишенні пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , не з`явленні вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу в пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , вчинене в умовах воєнного стану та на підставі пункту «а» статті 58, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Наказом накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Наказано додаткову винагороду за листопад 2022 року не виплачувати.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 №033 наказано зняти дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани з ОСОБА_1 , виплатити грошове забезпечення, додаткову винагороду та щомісячну премію в повному розмірі за період помилкового зарахування до військовослужбовців, які самовільно залишили частину.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2023 №025 за порушення військової дисципліни та порушення статті 402 Кримінального кодексу України, яке полягає у відкритій відмові виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №10 від 5 січня 2023 року, в умовах воєнного стану та на підставі пункту «а» статті 58, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Наказано додаткову винагороду та премію за січень 2023 року не виплачувати.

Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2023 №113 за порушення військової дисципліни та порушення статті 402 Кримінального кодексу України, яке полягає у відкритій відмові виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №10 від 5 січня 2023 року, в умовах воєнного стану та на підставі пункту «а» статті 58, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани. Наказано додаткову винагороду та премію за лютий 2023 року не виплачувати.

Внаслідок видачі вищезазначених наказів позивачу було виплачено грошове забезпечення не в повному обсязі.

Встановлення факту самовільного залишення військової частини та невиплату грошового забезпечення у повному розмірі з 01.01.2023 позивач вважає протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 4 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Відповідно до частин 1, 4 Статуту, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з п. п. 1 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

На підставі ст. 1 Закону України від 24.03.1999 №551 «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 4 Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Так, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Статуту).

Відповідно до положень ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

При цьому, згідно п.2 Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначено, що службове розслідування не проводиться, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, наказом від 15.03.2018 №200 Міністром внутрішніх справ України затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 р. за № 405/31857. Ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України.

Відповідно до пункту 3 розділу І «Загальні положення» Інструкції зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби.

Розділом XVII «Преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом» Інструкції передбачено порядок преміювання та позбавлення премії військовослужбовців.

В пункті 4 даного розділу Інструкції зазначено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір у межах показників, визначених у положенні про преміювання військовослужбовців військової частини. При цьому військовослужбовці можуть бути позбавлені премії в повному обсязі або її розмір може зменшуватися виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих у встановленому порядку в кінці кожного місяця клопотань (рішень) безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

З матеріалів справи судом встановлено, що за період служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме:

- наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2023 №025;

- наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2023 №113.

Зазначене підтверджується наданими до суду представником відповідача копіями витягів з наказів.

За березень 2023 року позивачу виплачувалось грошове забезпечення згідно наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2023 №132.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що за станом свого здоров`я він не міг виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №10 від 5 січня 2023 року, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту позивач суду не надав.

Позивач зазначає, що згідно з довідкою ВЛК №486 від 29.12.2022 року, у нього виявлено захворювання, пов`язане із проходженням військової служби, і, як наслідок, ОСОБА_1 не придатний до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах. Придатний до служби частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Працівниками відділу документального забезпечення Хмельницького окружного адміністративного суду 30.03.2023 сладено акт №196 про виявлені недоліки під час отримання пакету документів, надісланого ОСОБА_1 - відсутня частина документів, зазначених в додатках до адміністративного позову, а саме: копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого №6342 від 28.12.2022, копія довідки військової частини НОМЕР_1 №225 від 06.06.2022 року та копія довідки ВЛК №486 від 29.12.2022.

Отже, з огляду на наведене, накази Командира військової частини НОМЕР_1 від 14.01.2023 №025 та від 17.02.2023 №113 в частині позбавлення щомісячної премії та додаткової винагороди прийняті відповідно до наданих повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством.

Суд також зазначає, що позивач не надав відомостей оскарження накладених на нього дисциплінарних стягнень, а також доказів про їх скасування.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 стосовно встановлення факту самовільного залишення військової частини, суд враховує наступне.

Згідно наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 №033 наказано зняти дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани з ОСОБА_1 , виплатити грошове забезпечення, додаткову винагороду та щомісячну премію в повному розмірі за період помилкового зарахування до військовослужбовців, які самовільно залишили частину.

З наведеного слідує, що відповідач визнав помилкове зарахування позивача до військовослужбовців, які самовільно залишили частину та вчинив дії, спрямовані на відновлення його прав, що були порушені у зв`язку з винесенням наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2022 №288.

Необхідно повторно зазначити, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

На переконання суду, у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не сплачував судовий збір, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя В.К. Блонський