Справа № 160/424/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2023 року Справа № 160/424/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савченка А.В.
при секретарі судового засідання Крамному О.С.
представника відповідача Локтіонова І.І.
розглянувши у судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку, -
05 січня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, яка є правонаступником Верхньодніпровської районної ради на його користь середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі № 160/1291/20 в частині негайного поновлення на роботі з дня винесення (прийняття) Дніпропетровським окружним адміністративним судом зазначеного рішення 17.12.2020 р. до дня фактичного поновлення на роботі 26.01.2021 р. в розмірі 16 475,52 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20 його поновлено на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради з 04.01.2020 р. Вказане рішення в частині поновлення його на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради допущено до негайного виконання рішення суду. Однак, вказане рішення виконано 26.01.2021 р., а тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період невиконання рішення суду з 17.12.2020 р. по 26.01.2021 р. у розмірі 16 475,52 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати оригінал документа про сплату судового збору в розмірі 992,40 грн.
На виконання ухвали суду від 12.01.2023 р., позивачем 30.01.2023 р. усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач отримав ухвалу суду 07.02.2023 р., але відзиву не надіслав. Разом з тим, відповідач подав заяву про застосування судом строків позовної давності.
Дослідивши матеріали справи та докази, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради від 17.02.2016 р. № 22-ос ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради з 17.02.2016 р., як такого, що пройшов за конкурсом, з окладом згідно штатного розпису.
03 січня 2020 року розпорядженням голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка А.В. №5-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено начальника юридичного відділу виконавчого апарату районної ради ОСОБА_1 з займаної посади з 03.01.2020 р. згідно з п. 3 ст. 40 Кодексу Законів про працю в Україні за систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх посадових обов`язків.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20 позов ОСОБА_1 до Верхньодніпровської районної ради, Голови Верхньодніпровської районної ради ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та відшкодування шкоди, завданої здоров`ю задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Верхньодніпровської районної ради №5-ос від 03.01.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради з 04.01.2020 р.;

- стягнуто з Верхньодніпровської районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2020 р. по 17.12.2020 р. у розмірі 164 755,20 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 р. у справі №160/1291/20 апеляційні скарги ОСОБА_1 та голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка А.В. залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської районної ради, голови Верхньодніпровської районної ради Кравченка А.В. про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення сум залишено без змін.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 р. заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та боржника у виконавчому листі по справі № 160/1291/20 задоволено частково. Замінено сторону (боржника) у виконавчому листі по справі №160/1291/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, а саме з Верхньодніпровської районної ради на Кам`янську районну раду Дніпропетровської області. В іншій частині відмовлено.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20, розпорядженням голови Кам`янської районної ради від 25.01.2021 р. №06-р«ос» ОСОБА_1 поновлено з 04.01.2020 р. на посаді начальника юридичного відділу виконавчого апарату Верхньодніпровської районної ради.

Зважаючи на те, що судове рішення в частині поновлення на роботі було виконано відповідачем із затримкою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 16 475,52 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною 7 ст. 235 КАС України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що судове рішення про поновлення позивача на посаді підлягало виконанню з дати його прийняття.

Судом встановлено, що рішення суду про поновлення позивача на роботі та допущення до негайного виконання рішення суду в цій частині прийнято 17.12.2020 р.

В той же час, судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично поновлено на роботі лише 26.01.2021 р. у зв`язку з прийняттям розпорядження голови Кам`янської районної ради від 25.01.2021 р. №06-р«ос», з яким позивача ознайомлено 26.01.2021 р.

В трудову книжку позивача внесено запис від 26.01.2021 р. про поновлення на роботі.

Фактично, має місце затримка виконання рішення суду з першого дня після винесення рішення суду від 17.12.2020 р., тобто з 18.12.2020 р. до дати фактичного поновлення на роботі 26.01.2021 р.

Так, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно має виконуватися не за загальним правилом - з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При цьому, суд зауважує, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно із ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна позиція суду висловлена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 р. у справі № 580/5185/20.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Так, аналіз вищезазначених правових норм свідчить, що законодавцем визначений обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі. У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Тобто законодавцем визначено два шляхи негайного виконання судового рішення - добровільно або у примусовому порядку.

Негайним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Верховним Судом неодноразово наголошено, зокрема в постановах від 31.07.2019 р. у справі № 813/593/17, від 24.09.2019 р. у справі № 826/16191/17, від 03.10.2019 р. у справі № 804/8042/17, що положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Суд наголошує, що законодавством України не передбачено обов`язку із зверненням працівника до роботодавця із заявою про поновлення його на роботі, оскільки судове рішення про поновлення позивача на роботі мало виконуватися негайно без прив`язки до вчинення будь-яких дій з боку позивача.

Судове рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, окрім непереборних.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 р. у справі № 640/755/19.

Визначаючись щодо суми середнього заробітку, що належить для виплати позивачу за час затримку виконання рішення про поновлення на роботі, суд враховує таке.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Приймаючи рішення від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20, суд прийшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 164 755,20 грн. При цьому суд виходив з того, що відповідно до довідки про доходи, виданої Верхньодніпровською районною радою, середньомісячна заробітна плата на день звільнення становить 14416,045 грн., середньоденна - 686,48 грн.

Як зазначалося судом, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з дати прийняття судового рішення (17.12.2020 р.) та розпорядження про поновлення позивача на роботі (25.01.2021 р.), судом встановлено, що період затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі становить 26 робочих днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 17.12.2020 р. по 25.01.2021 р. включно становить 17848,48 грн. (686,48 грн. середньоденна заробітна плата х 26 робочих днів), який підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.02.2019 р. у справі №826/6583/14 суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову з викладених вище підстав.

З приводу доводів відповідача про застосування строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд відзначає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, безпосередньо стосуються питання оплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, тобто це є спором про оплату праці.

В КАС України відсутні спеціальні норми, які визначали б строк звернення до адміністративного суду у справах про оплату праці.

При цьому, у постанові від 27.07. 2018 року (справа № 552/3404/17) Верховний Суд дійшов висновку, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, за висновком Верховного Суду, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Суд також зазначає, що положення частини другої статті 233 КЗпП України є пріоритетними у застосуванні, оскільки є спеціальними у спірних правовідносинах по відношенню до частини 5 статті 122 КАС України, так як більш звужено окреслюють коло правовідносин, до яки вони застосовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції на час звернення із цим позовом) встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

При цьому, зідно з ч. 1 розділу XIX Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

На час виникнення спірних правовідносин та на час звернення позивача з цим позовом діяв карантин, у зв`язку з чим дія строку, визначеного ст. 233 цього Кодексу, продовжилась на строк дії такого карантину, а тому позивач не пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2020 р. у справі №160/1291/20 в частині негайного поновлення на роботі з дня винесення (прийняття) Дніпропетровським окружним адміністративним судом зазначеного рішення 17.12.2020 р. до дня фактичного поновлення на роботі 26.01.2021 р. в розмірі 16 475,52 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кам`янської районної ради Дніпропетровської області (пр.Свободи, буд.2/1, м.Кам`янське, 51925, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст складено 10.07.2023 р.

Суддя А.В. Савченко