Справа № 260/503/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/503/23 пров. № А/857/8438/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судова-Хомюк Н.М.

суддів: Онишкевич Т.В., Сеник Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/503/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення 14 год. 48 хв.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 28.04.2023,-

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі також Ужгородський РТЦК СП, відповідач), та просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду під час та після призову на військову службу, під час мобілізації;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в частині призову на військову службу під час загальної мобілізації ОСОБА_1 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначити справу до судового розгляду на 17 березня 2023 року на 11:30 год., та зокрема зобов`язано Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати до суду наказ щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

24 березня 2023 року до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до суду. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №70 від 11.03.2022 року. Тобто початок проходження військової служби позивачем свідчить про фактичну поінформованість останнього про його призов на військову службу, а відтак і пропуск строку звернення до суду.

Представником позивача до суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. У заяві просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, а також зважаючи на те, що позивач з 11.03.2022 та дотепер перебуває на військовій службі, обмежений у вільних діях та у можливостях вчасно скористатися своїм правом на судовий захист, хворіє та систематично проходить лікування, а також позивач досі не отримав спірний наказ, що також унеможливлювало вчасне звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовлено.

Клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та визнання протиправним і скасування наказу - залишено без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд вважав, що до спірних правовідносин застосовується частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд дійшов висновку доводи позивача не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Суд зазначив, що неотримання позивачем оспорюваного наказу не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Суд вказав, що так як позивач фактично мобілізований з 11 березня 2022 року, то з цього часу варто обраховувати строк звернення до суду з даним позовом.

Також суд першої інстанції не визнав поважною причиною пропуск строку для звернення до суду ту обставину, що позивач бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій. Водночас, з цього приводу суд вказав про те, що місячний строк звернення до суду був пропущений ще до відправлення позивача в зону бойових дій, так як з 11 березня 2022 року (моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав) до 14 травня 2022 року пройшло більш ніж два місяці. Однак позивач не обґрунтував наявності поважних обставин, які б унеможливили його звернення до суду в період до 14 травня 2022 року, а введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги без зазначення конкретних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з позовною заявою, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку звернення до суду.

Окрім того, суд взяв до уваги те, що 05 серпня 2022 року на представлення інтересів позивача укладено договір № 05/08/22-2 про надання правової допомоги з адвокатом Бай Сергієм Едуардовичем та згідно ордеру серії АІ №1362258 договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються. А тому позивач через свого представника з 05.08.2022 мав можливість звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, разом з цим згідно поштового конверту останній звернувся до суду 26 січня 2023 року, тобто з пропуском місячного строку.

Не погодившись із ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом не враховано те, що даний спір не стосується в повній мірі прийнято на публічну службу, оскільки ним було заявлено дві позовні вимоги, одна з яких стосувалась визнання протиправною бездіяльність Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не направлення мене на проходження медичного огляду під час та після призову на військову службу, під час мобілізації. Така вимога стосується бездіяльності суб`єкта владних повноважень і не пов`язана з прийняттям на публічну (військову службу), оскільки має природу загального організаційного характеру обліку військовозобов`язаних та не передбачає обов`язкової мобілізації та зарахування до лав Збройних Сил України.

Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції в цій частині позовних вимог мав виходити з положень ст. 122 КАС України щодо встановлення строку звернення до суду у 6 місяців.

Апелянт також просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що у зв`язку з оголошенням військового стану, позивач був призваний на військову службу, перебував у лавах ЗСУ, знаходився поза межами населених пунктів в навчальних центрах, а в подальшому в районі проведення бойових дій, не отримував відпустки у 2022 році та був позбавлений з поважних причин можливості своєчасно звернутися до суду. Звертає увагу на судове рішення Верховного Суду у справі № 500/1912/22, у якому Судом вирішувалось питання поновлення процесуальних строків у зв`язку з оголошенням дії військового стану щодо військовослужбовців.

Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції та те, що на момент призначення справи до апеляційного розгляду клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю були відсутні, суд вважав за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень частини другої статті 312 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини першої та шостої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІ1 «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, є одним із видів військової служби.

За змістом частин першої-третьої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо призову позивача на військову службу в особливий період, охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів у даній категорії справ. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України, згідно з частинами першою-третьою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як свідчать матеріали справи, заявлені у цій справі позовні вимоги стосуються проходження позивачем публічної (військової) служби, зокрема позивачем оскаржується законність його призову на військову службу в рамках мобілізації, що оголошена Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що сторонами не заперечується.

Позивач фактично мобілізований з 11 березня 2022 року, то з цього часу варто обраховувати строк звернення до суду з даним позовом. Проте позов ОСОБА_1 подав до суду лише 02.02.2023, тобто з пропуском встановленого КАС України місячного строку для звернення до суду, що не заперечується позивачем.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 340/4117/20, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Так, як вказує позивач у поданій заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, він був призваний на військову службу під час проведення загальної мобілізації в особливий період та 11.03.2022 був у складі команди направлений до військової частини НОМЕР_1 . Перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 . У березні 2022 року потрапив під ракетний обстріл за наслідками якого проходив лікування. З урахуванням особливостей проходження військової служби та наявності військового стану був обмежений у вільних діях та у можливостях вчасно скористатися своїм правом на судовий захист порушених прав. Крім того вказував про те, що оскаржуваний наказ досі не отримав, що також в свою чергу унеможливило вчасне звернення до суду. Звертав увагу, що військові частини у яких він проходив службу часто змінювали місця дислокації, що також унеможливлювало вчасне звернення до суду. Він перебував у районах ведення бойових дій і просто не мав права покинути позиції та займатись судовим захистом своїх порушених прав, оскільки відпустка йому не надавалась, що підтверджується наказом від 05.01.2023.

Відтак, просив суд врахувати запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, а також те, що він хворіє, систематично проходить лікування, що також свідчить про поважність причин пропуску строку на звернення до суду та наявність підстав для його поновлення.

Колегія суддів надаючи оцінку наведеним позивачем причинам пропуску строку на звернення до суду та наданим на підтвердження доводів доказам, вважає, що в даному випаду неможна стверджувати про легковажність або байдужність позивача в можливості звернутися із даним позовом у визначені строки, оскільки слід врахувати, що з 11.03.2022 позивач був у складі команди направлений до військової частини, з 14.05.2022 по теперішній час брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 №464/А від 18.12.2022, у січні та лютому 2023 року проходив лікування, що підтверджується копіями медичної документації (а.с.52-56). Тобто, існували дійсно об`єктивні причини, з яких позивач не міг вчасно звернутися до суду.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Зазначений висновок узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

Таким чином, враховуючи, що станом на день звернення до суду із позовом ОСОБА_1 продовжував проходити військову службу, що вимагає від нього постійного перебування за місцем дислокації військової частини для виконання покладених обов`язків, що певною мірою ускладнює можливість військовослужбовця своєчасно звернутися до суду в умовах дії правового режиму воєнного стану, як і своєчасно скористатися правом на юридичну допомогу, оскільки цього не дозволяє зробити особливість проходження військової служби, колегія суддів, з урахуванням висновків викладених Верховним Судом в постанові від 29.09.2022 по справі №500/1912/22 вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність поважних причин, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутися за судовим захистом.

Під час вирішення питання чи наявні підстави для поновлення строку звернення до суду, колегія суддів також ураховує позицію Верховного Суду, викладені у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 560/4280/20 та від 28 липня 2021 року у справі № 640/675/20, відповідно до якої, застосовуючи до позовної заяви строки визначені статтею 122 КАС України при зверненні з адміністративним позовом щодо визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати те, що дії або бездіяльність відповідача, які позивач оскаржує, тривають, отже, суди не перевірили правомірності дій відповідача, чим позбавили позивача права на гарантований Конституцією України та міжнародними актами права на судовий захист.

Окрім того, слід зазначити, що Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, який затверджено Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022, постановлено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Також в подальшому Указами Президента України продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який діяв і на момент звернення позивача до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Колегія суддів звертає увагу, що кінцевий строк для подання позовної заяви припадав на час дії в Україні воєнного стану та позивач на вказаний час перебував на військовій службі. Відтак слід врахувати, що процесуальний строк, який позивач пропустив, припав на період дії воєнного стану на території України, беручи до уваги, що позивач був призваний по мобілізації та він проходить службу і на даний час, та враховуючи існуючі обмеження й перешкоди, які встановлені під час вказаного особливого правового режиму і під час проходження військової служби, колегією суддів встановлено поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Також слід вказати про те, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак відмовляючи в задоволенні заяви поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, поставився до них формально, а, відтак, дійшов помилкового висновку про необхідність залишення адміністративного позову без розгляду.

Отже, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/503/23 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 11 липня 2023 року