Справа № 300/1542/23
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2023 р. справа № 300/1542/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 59522919 від 26.11.2021, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до Івано-Франківського окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 59522919 від 26.11.2021.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням процедури стягнення виконавчого збору, оскільки винесена посадовою особою відповідача через місяць після повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою. Як наслідок, позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає до скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 відмовлено ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 у відкритті провадження в справі за позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 59522919 від 26.11.2021 на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 про відмову у відкритті провадження у справі № 300/1542/23 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.06.2023, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків: шляхом подання до суду: оригіналу позовної заяви та документів, доданих до позовної заяви; копії позовної заяви та копії всіх документів, що приєднуються до неї для відповідача, а також оригіналу документа про сплату судового збору.
В подальшому, поштове відправлення із ухвалою суду від 04.04.2023 разом з оригіналом позовної заяви та усіма доданими до неї документами, яке скероване позивачу, 26.06.2023 повернулося до суду без вручення, що підтверджується матеріалами адміністративної справи № 300/1542/23.
04.07.2023 ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 подано заяву, згідно якої представником позивача повідомлено про неможливість отримання адресатом (позивачем) поштової кореспонденції з підстав його перебування на військовій службі в складі Збройних Сил України.
Враховуючи вищенаведене ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судовий розгляд на 13.07.2023 о 13:30 год.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка надійшла до суду 10.07.2023.
Крім того, від представника позивача 10.07.2023 на адресу суду надійшла заява в якій наводить додаткові обґрунтування позову та вказує, що оскаржувана постанова підлягає до скасування також з тих підстав, що на момент її винесення не існувало боргу, який би підлягав примусовому стягненню з боржника.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 11.07.2023 (а.с.). У поданому відзиві представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної постанови.
13.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання в якому просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
В судове засідання прибула представник відповідача Куйбіда О.І., надавши суду на підтвердження повноважень представника, довіреність видану виконувачем обов`язків керівника відповідача. Доказів покладення обов`язків керівника на особу, яка підписала довіреність, суду не надано.
Зважаючи на те, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року (абзац другий підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України), а також те, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України допускається самопредставництво суб`єкта владних повноважень, тобто звернення керівника суб`єкта владних повноважень який визначений в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань, судом відмовлено в допуску вказаного представника до участі у даній справі.
Відтак, судом констатовано факт неявки в судове засідання повноважного представника відповідача.
Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, скорочені строки розгляду справ даної категорії, оскільки згідно положень ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 287 КАС України, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено таке.
Головним державним виконавцем Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Рутковською М.З. 12.07.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59522919 з виконання виконавчого листа №345/4594/18, виданого 13.06.2019 Калуським міськрайонним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" 39 387,91 доларів США (а.с.81).
27.10.2021 старшим державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кажуком І.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.82).
26.11.2021 старшим державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кажуком І.І. винесено постанову ВП № 59522919 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 54 077,47 гривень (а.с.83).
Вважаючи зазначену постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно з ч.1 статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладений обов`язок вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 1 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частина 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів)
Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 зазначила, що положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.
Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.
Аналіз вказаних положень Закону та Інструкції дає підстави зробити висновок, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути наявна у матеріалах виконавчого провадження як окремий документ до моменту повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, після чого вона не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа реєструється у автоматизованій системі виконавчого провадження як самостійний виконавчий документ, що може бути звернений до примусового виконання.
У той же час, судом встановлено, що всупереч вимогам ч. 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець не прийняв одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження - 12.07.2019, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.
Більше того, в порушення вищевикладених норм, відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, через 30 днів після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.
Отже, зважаючи на те, що процедура прийняття оскаржуваної постанови порушена відповідачем, то суд доходить висновку щодо протиправності такого рішення.
Крім того, слід зазначити, що при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.
Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
За таких обставин суд вважає, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, тому позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено 1073,60 грн. судового збору за подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією від 24.03.2023 (а.с.75), а також повідомлено про те, що очікує понести витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., однак доказів понесення таких витрат не надав.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, то слід стягнути з Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 59522919 від 26.11.2021 про стягнення виконавчого збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.