Справа № 480/2290/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

12 липня 2023 року

м. Київ

справа №480/2290/22

адміністративне провадження № К/990/23003/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Рибачука А.І., Шарапи В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просить:

-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо відмови скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області довідку про розмір грошового забезпечення , що враховується для перерахунку з 01.12.2019 йому пенсії, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних основних і додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області виготовити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області нову довідку про розмір грошового забезпечення на нього станом на 19.11.2019 відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», із урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 13.02.2008 та постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати) та премії, для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру його пенсії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2022, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Талденко Олену Володимирівну звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою відповідача у підготовці та наданні позивачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на листопад 2019 року.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Вважає, що розгляд та результати розгляду даної справи викликають серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для осіб, чия служба в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, в тому числі і позивача. Виняткове значення даної справи вбачається в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, що проходили службу у органах Національної поліції України, зокрема на рівень соціальної захищеності та матеріального забезпечення (розмір пенсії) ОСОБА_1 . Вищевказане і обумовлює значний суспільний інтерес для осіб, що проходили службу у органах Національної поліції України і яким призначалася пенсія у період після 01.01.2016 але до 19.11.2019.

Також, на думку скаржника, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на відсутність висновку Верховного Суду щодо спірного в цій справі питання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що оскільки положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 103 не поширюються на правовідносини позивача із відповідачем, з урахуванням того, що пенсію позивачу призначено по лінії Національної поліції, Головне управління Національної поліції в Сумській області не мало правових підстав для оформлення та видачі позивачу нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії станом на листопад 2019 року, адже згідно із пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №103 перерахунку з 01.01.2016 пенсії осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, до яких позивач не відноситься.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо виготовлення нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019 для перерахунку пенсії з 01.12.2019 особам, які були звільнені відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» після 01.01.2016.

Так, в постанові від 26.04.2023 у справі № 420/11589/22 Верховний Суд зазначив:

« зміст наведеної норми пункту 3 постанови № 103 свідчить про те, що нормотворець пов`язав перерахунок пенсій з 01.01.2016 особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), які отримують пенсію за Законом № 2262-ХІІ із складовими грошового забезпечення діючого поліцейського, у тому числі із щомісячними додатковими видами грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), які фактично виплачувались діючому поліцейським у січні 2016 року, оскільки пов`язав їх із сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування саме за січень 2016 року.

Верховний Суд звертає увагу на те, що положення пункту 1, 2 постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45 у період їх чинності не поширювались на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та осіб, які перебували на службі в органах Національній поліції, пенсія яким призначена за нормами Закону № 2262-ХІІ, оскільки ними було врегульовано механізм перерахунку пенсій, призначених до 01.03.2018, крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), на які поширювались положення пункту 3 постанови № 103 та затверджена у додатку 3 до Порядку № 45 форма довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), яка є чинною та містить повний перелік видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Тобто, визнання протиправними та нечинними цих пунктів постанови №103 не має жодних правових наслідків для осіб, які проходили службу в органах Національної поліції, яким призначено пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ, оскільки ними не визначалось вимог до компетентних органів здійснити перерахунок пенсій особам, які перебували на службі в органах Національній поліції.

Водночас, підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України є безумовною підставою для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Як було зазначено вище, грошове забезпечення поліцейських унормовано постановою № 988 та Порядком №260. Однак, з часу прийняття цих нормативно-правових актів, визначений ними розмір видів грошового забезпечення поліцейських не змінився.

При цьому, з огляду на те, що набрання законної сили (19.11.2019) рішенням у справі № 826/12704/18, яким було визнано протиправним та скасовано пункт 3 постанови № 103, не зумовило виникнення у позивача права на перерахунок пенсії як у особи, яка проходила службу в органах Національної поліції, вказані обставини не можуть слугувати підставою для надання до ГУ ПФУ оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, визначеного станом листопад 2019 року, оскільки пенсію позивачу призначено як особі, звільненій зі служби в Національній поліції ».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Національної поліції України з серпня 2018 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції на підставі Закону України "Про Національну поліцію" після 01.01.2016, пункт 3 Постанови №103, який встановлював відсоткове зменшення виплати пенсії військовослужбовцям та звужував зміст вже існуючих прав таких осіб, на позивача не розповсюджувався, а тому доводи касаційної скарги є безпідставними.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони носять загальний характер, який притаманний кожній аналогічній справі.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

2. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя В.М. Шарапа