Справа № 120/3918/23
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про передачу адміністративної справи з

одного адміністративного суду до іншого

м. Вінниця

06 липня 2023 р. Справа № 120/3918/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.

представника відповідача: Лашкун А.І.

за відсутності позивача та його представника

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання про передачу за підсудністю адміністративної справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Бюро економічної безпеки України

про: скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункту 1 наказу Бюро економічної безпеки України № 74-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказу Бюро економічної безпеки України № 78-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на службі та на останній займаній посаді або іншій рівнозначній посаді в Бюро економічної безпеки України;

- стягнути з Бюро економічної безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25.03.2023 по день ухвалення рішення по справі;

- допущення негайного виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Ухвалою суду від 17.04.2023 дану позовну заяву було залишено без руху з підстав необхідності уточнення зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування, знаходження) позивача в цілях визначення територіальної підсудності даної справи згідно з ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

11.05.2023 до суду від позивача надійшла заява із обґрунтуванням того, що оскільки його позовна заява повністю відповідає вимогам статті 160 КАС України та подана за фактичним місцем його перебування як внутрішньо переміщеної особи, тому підсудність цього спору може визначатись за вибором позивача згідно ч. 1 ст. 25 КАС України, тобто вирішуватись Вінницьким окружним адміністративним судом.

Ухвалою від 22.05.2023 судом відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 13.06.2023.

Втім, за клопотанням представника позивача, у зв`язку з неявкою останнього та самого позивача до суду 13.06.2023, підготовче засідання було відкладено на 06.07.2023.

06.07.2023 ні позивач ні його представник повторно до суду не з`явились. Натомість, від представника позивача адвоката Бігунець І.М. 03.07.2023 подано чергове письмове клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з перебуванням її у непрацездатному стані з 03.07.2023 по 07.07.2023.

Розглянувши дане клопотання суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, позаяк відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України повторна неявка в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність такого учасника справи.

Враховуючи, що неявка в підготовче засідання як самого позивача так і його представника є повторною, тому правових підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає. Тим більше суд враховує про відсутність обґрунтованих причин неможливості прибуття до суду самого позивача у цих двох випадках.

Таким чином суд проводить підготовче засідання у відсутність сторони позивача.

Так, в межах підготовчого засідання представником відповідача заявлено ряд письмових клопотань, одним із яких є клопотання про направлення справи за підсудністю на розгляд до Київського окружного адміністративного суду (вх. № 37843 від 05.07.23). Дане клопотання мотивоване тим, що стаття 25 КАС України визначає територіальну підсудність справи за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

На думку представника відповідача, оскільки зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Київ та місцезнаходженням Бюро економічної безпеки України є м. Київ, тому дана справа територіально підсудна Київському окружному адміністративному суду. Заявник просить суд критично віднестись до наданої позивачем довідки Жмеринської міської ради від 05.04.2023 №513- про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки така довідка не є документом, що підтверджує зареєстроване місце проживання (перебування, знаходження) особи позивача в цілях визначення підсудності адміністративної справи.

Додатково представник заявника звертає увагу суду на те, що, оскільки згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 14 від 13 січня 2023 року м. Київ та Київська область з 16 січня 2023 року були виключені із переліку територій можливих бойових дій, тому, на його суб`єктивну думку, отримання позивачем довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи за день до винесення рішення про його звільнення та за 18 днів до звернення до суду з позовом, може свідчити про намагання останнього створити штучні умови для визначення підсудності цієї справи.

Суд, розглянувши подане клопотання та вивчивши матеріали справи доходить висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною 1 статті 125 Конституції України, частиною 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

За змістом пункту 3 статті 4 КАС України адміністративний суд це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом в розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.

Поняття "підсудність" розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС України та визначається останнім як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статтей 25-30 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

За змістом позовної заяви, спір між сторонами стосується оскарження позивачем ОСОБА_1 правових актів індивідуальної дії наказів Бюро економічної безпеки України № 74-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про застосування дисциплінарних стягнень» в частині застосування дисциплінарного стягнення до нього та № 78-к/ДСК-ДП від 24.03.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 .».

Водночас, як слідує із матеріалів справи, місцем реєстрації позивача згідно відмітки в його паспорті громадянина України є: АДРЕСА_2 , а відповідач знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач вказує на те, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою посадової особи структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Жмеринської міської ради від 05.04.2023 №513- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а відтак вважає, що ця справа може розглядатися Вінницьким окружним адміністративним судом за місцем його фактичного перебування.

Разом з тим суд зауважує, що частина перша статті 25 КАС України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.

Іншими словами, фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача "зареєстрованим у встановленому законом порядку" для цілей застосування статті 25 КАС України при визначені підсудності такої справи.

Так, відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене вище визначення є місцем проживання в приватноправовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-ІV (надалі за текстом - "Закон N 1382-ІV").

У статті ст. 3 Закону № 1382-ІV міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20 жовтня 2014 року "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (далі Постанова № 509).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Постанови № 509, то в ній зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи; дата і місце народження; стать; серія, номер (у разі наявності), дата видачі паспорта громадянина України, ким і коли виданий/дані про документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини; відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину, недієздатну особу або особу, дієздатність якої обмежена; зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, вищевказана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування заявника за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік як внутрішньо-переміщеної особи, а не факт реєстрації її місця проживання/перебування (нового чи тимчасового).

Так, діюче законодавство передбачає наступний порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Зокрема, механізм декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлення форми необхідних для цього документів визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 цього Порядку декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 265 декларація формується засобами Порталу Дія у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, відповідно до відомостей, зазначених у пункті 9 цього Порядку.

Пунктом 9 Порядку № 265 визначено, що у декларації зазначаються такі відомості про особу: 1) прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності); 2) стать; 3) дата народження; 4) місце народження (країна, область, район, населений пункт (за наявності); 5) відомості про громадянство; 6) адреса житла, в якому декларується місце проживання; 7) попереднє місце проживання (перебування) із зазначенням адреси житла (якщо попереднє місце проживання (перебування) особи задекларовано/зареєстровано); 8) контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, інші засоби зв`язку (за наявності); 9) реквізити паспортного документа особи (серія та/або номер, дата видачі паспорта громадянина України, найменування уповноваженого суб`єкта, що видав, строк дії (за наявності); для дитини віком до 14 років, крім іноземців та осіб без громадянства, серія та номер свідоцтва про народження або реквізити документа про реєстрацію народження, виданого компетентним органом іноземної держави і легалізованого у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, за умови підтвердження таких відомостей засобами електронної інформаційної взаємодії; 10) реквізити паспортного документа іноземця чи особи без громадянства (за наявності) для осіб, які декларують місце свого проживання на підставі посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання, оформленої засобами Єдиного державного демографічного реєстру; 11) унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності); 12) реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності); 13) окремий номер запису в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр військовозобов`язаних) (за наявності) або відомості військово-облікового документа (тип військово-облікового документа, найменування районного (об`єднаного районного), міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), в якому особа перебуває та/або перебувала на військовому обліку; для військовозобов`язаних та резервістів також серія та/або номер військово-облікового документа (за наявності); 14) прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, інші засоби зв`язку (за наявності) батьків або інших законних представників чи одного з них, за адресою якого (яких) здійснюється декларування місця проживання дитини; 15) прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, інші засоби зв`язку (за наявності) та найменування посади уповноваженої особи житла, яка надала згоду на декларування місця проживання особи у випадках, встановлених законодавством; 16) відомості про сплату адміністративного збору; 17) дата формування декларації.

Отже, декларування/реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється у зазначеному вище порядку. І обов`язок щодо декларування свого місця проживання стосується в тому числі і щодо внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, як вже попередньо наголошувалось судом, сама по собі довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування особи, а лише підтверджує факт внутрішнього переміщення та взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 46 вказаного Порядку № 265 визначено, що посадова особа органу реєстрації в день звернення особи або її законного представника (представника) чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту або даних від органу соціального захисту населення:

приймає рішення про реєстрацію місця проживання (перебування) або про відмову у реєстрації місця проживання (перебування) особи;

вносить відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до реєстру територіальної громади відповідно до Порядку створення, ведення та адміністрування реєстрів територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265;

формує інформацію про реєстрацію місця проживання (перебування) особи для її передачі до відомчої інформаційної системи ДМС з подальшою передачею інформації до Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами та передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265.

Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до реєстрації особою місця свого проживання чи перебування, та передбачено документи, які підтверджують таку реєстрацію.

Натомість, позивач отримавши статус внутрішньо переміщеної особи не надав суду жодних доказів про те, що ним здійснено заходи щодо реєстрації свого місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що надана позивачем довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування позивача за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік без проведення реєстрації місця проживання/перебуваня. Також долучена позивачем до матеріалів позову копія договору оренди житлового приміщення від 24.03.2023, згідно з яким позивач орендує з 24.03.2023 будинок за адресою: АДРЕСА_1 не може бути законним підтвердженням факту реєстрації проживання/перебування позивача за цією адресою.

Суд вважає безпідставним посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 520/5622/19 (пункти 59, 60 цієї постанови), оскільки безпосереднім предметом судового розгляду цієї справи не було питання територіальної підсудності, а висновок суду касаційної інстанції з цього приводу був обґрунтований тим, що судом першої інстанції клопотання сторони про передачу справи до іншого суду було розглянуто та залишено судом без задоволення (пункт 61 постанови). Тобто правового висновку щодо застосування, власне, положень статті 25 КАС України дана постанова не містить. Крім того, характер і суть спірних правовідносин у справі 520/5622/19, яка розглядалась Верховним Судом, та даної справи є абсолютно різними та обставини цих двох справ не є тотожними. Тим більше, Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), на який суд посилається у цій справі, був затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 7 лютого 2022 року за № 265, тобто на час розгляду справи № 520/5622/19 питання реєстрації місця проживання (перебування) врегульовувалося зовсім по іншому, а тому і висновки у цих справах не можуть бути взаємозастосовними.

Підсумовуючи, суд зазначає, що для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає підсудність справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою не передбачено можливості звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання позивача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Відповідно, ця справа не підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду, оскільки факт реєстрації у визначеному законом порядку місця проживання/перебування позивача у місті Вінниці чи Вінницькій області не підтверджено, належних доказів щодо цього суду не надано.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене і враховуючи те, що вирішення адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки не належить до юрисдикції Вінницького окружного адміністративного суду, суд доходить висновку про необхідність передачі цієї справи за підсудністю до уповноваженого адміністративного суду.

При цьому суд враховує, що зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Київ Київської області, а місцезнаходженням відповідача є місто Київ, а тому ця справа підсудна або окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ або окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на Київську область.

15 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", яким ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва та утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно із статтею 3 вказаного Закону територіальна юрисдикція Київського міського окружного адміністративного суду поширюється на місто Київ.

Разом з тим пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Враховуючи зазначене, за правилами територіальної підсудності дана адміністративна справа має розглядатися Київським окружним адміністративним судом, а тому підлягає передачі даному суду.

Відповідно до статті 318 КАС України прийняття судового рішення з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу, є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Крім того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви " 29458/04 та № 29465/04, пункт 24, фраза "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Вирішуючи справу "Занд проти Австрії", рішення від 12 жовтня 1978 року, Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття "суд, встановлений законом" передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, з метою дотримання вимог закону, що визначають правила підсудності адміністративних справ, а також для забезпечення прав учасників справи на розгляд справи "судом, встановленим законом", цю адміністративну справу належить передати на розгляд іншого адміністративного суду на підставі пункту 3 частини 1 статті 29 КАС України.

Керуючись ст.ст. 29, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Адміністративну справу №120/3918/23 за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - передати за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Передачу справи здійснити не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович