Справа № 520/4553/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 р. № 520/4553/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-10550-57 в розмірі 18276,72 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням першої інстанції позивачем 20.08.2019 було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 по справі №520/4553/19 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 05.02.2019 №Ф-10550-57 про сплату заборгованості в сумі 18276 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість) гривень 72 копійки.

Не погоджуючись з постановою Другого апеляційного адміністративного суду Головним управлінням ДПС у Харківській області 02.01.2020 було подано касаційну скаргу на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019.

Постановою Верховного Суду від 13.04.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 скасовано, а справу №520/4553/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.05.2021 вказана справа передана на розгляд судді Панова М.М.

Ухвалою від 11.05.2023 адміністративну справу №520/4553/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - прийнято до розгляду. Справа ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ст. 257 КАС України.

Ухвалою від 07.06.2023 замінено відповідача - Головне управління ДФС у Харківській області у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, його правонаступником - Головним управлінням ДПС в Харківській області (, 61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що прийнята всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Представником відповідача 11.07.2023 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що оскаржувана вимога є правомірною та прийнятою з дотриманням вимог чинного законодавства. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Харківської міської ради 06.12.2004, номер запису про державну реєстрацію 2 006977.

З 01.01.2008 позивачка зареєстрована платником Єдиного соціального внеску за реєстраційним номером серія Д №286674, як фізична особа - підприємець, яка сплачує єдиний внесок від суми доходу, отриманого від цієї діяльності.

05.02.2019 контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10550-57, якою визначено, що станом на 05.02.2019 заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивачка подала до Головного управління ДФС у Харківській області відповідну скаргу, за результатом розгляду якої листом №6437/ФОП/20-40-56-07-20 від 14.03.2019 її повідомлено, що у контролюючого органу відсутні підстави для коригування на зменшення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в інтегрованій картці платника. Додатково роз`яснено право оскарження спірної вимоги до органу доходів і зборів вищого рівня.

Крім того, з 03.09.2018 на підставі наказу ХЗОШ №56 від 28.08.2018 №50-12 позивачка працює в Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №56 Харківської міської ради Харківської області на посаді вчителя трудового навчання.

Згідно ідентифікаційних даних стан платника податків (позивачки) - 11 припинено з 06.03.2019, але не знято з обліку.

Вважаючи прийняту відповідачем вимогу про сплату богу (недоїмки) протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464.

Так, за змістом статті 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Як вже зазначалось вище, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з жовтня 2009 року господарської діяльності не здійснює та доходу не отримує. Крім того наголошувала, що з вересня 2018 року працює вчителем трудового навчання, а відтак є застрахованою особою та сплачує ЄСВ.

Так, суд зазначає, що 05.02.2019 контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10550-57, якою визначено, що станом на 05.02.2019 заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд зазначає, що зазначена вимога від 05.02.2019 №Ф-10550-57 в розмірі 18276,72 грн сформовано з порушення норм чинного законодавства, на підставі того що, особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже суд зазначає, що якщо фізична особа - підприємець є найманим працівником то обов`язок зі сплати ЄСВ покладається на роботодавця.

Суд зазначає, що на підтвердження зазначених фактів позивач повторно звернувся до Управління освіти адміністрації Салтівського району ХМР с запитом про надання відомостей про находження позивача у трудових відносинах та чи сплачувався за цей строк ЄСВ у встановлених законодавством розмірі.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до відповіді Управління освіти адміністрації Салтівського району ХМР на адвокатський запит, позивач прийнятий на роботу 03.09.2018 згідно наказу №52-К від 28.08.2018 та продовжує працювати по теперішній час.

За весь час роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджує находження позивача у трудових відносинах в період за який складено вимогу від 05.02.2019 №Ф-10550-57.

Крім того, позивачем до позовної заяви додано копію довідки про складові доходів ОСОБА_1 від 01.06.2023 №133 за період з вересня 2018 року по грудень 2019 року, копію довідки про складові доходів ОСОБА_1 від 01.06.2023 №134 за період з січня 2020 року по грудень 2021 року, копію довідки про складові її доходів від 01.06.2023 №135 за період з січня 2022 року по червень 2023 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах та роботодавцем сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством за позивача у спірний період.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.02.2019 №Ф-10550-57 в розмірі 18276,72 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов