Справа № 420/7088/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7088/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «ПРОМІНЬ» до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті, про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04.04.2023 надійшов позов сільськогосподарського виробничого кооперативу «ПРОМІНЬ» до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №356512 від 21.03.2023.

Ухвалою від 07.04.2023 позов залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

27.04.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу «ПРОМІНЬ», відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова винесена без наявності в діях підприємства фактів правопорушень та з порушенням передбаченої процедури розгляду справи, а саме: підприємство не надавало жодних договірних послуг з перевезення вантажів, вантажівка їхала з СТО на базу, а тому підприємство не зобов`язане було використовувати тахограф і мати протокол перевірки та адаптації такого тахографу; відповідно до Законів Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух, Правил дорожнього руху та Порядку №137 протокол перевірки технічного стану транспортного засобу не є обов`язковим документом, який має бути у водія в наявності в дорозі у водія, а тому перевізник не може відповідати за його відсутність у водія на маршруті; на сьогодні законодавство передбачає відповідальність виключно за не проходження такого технічного огляду на підставі ч.3 ст.121 КУпАП, за що відносно водія 10.08.2022 складено постанову про адміністративне правопорушення з накладенням штрафу 340 грн.; в діях позивача немає жодної вини і умислу не проходити технічний огляд, оскільки була окупація Херсонської області з лютого по серпень 2022 року, а також такий огляд не проводився з липня по вересень 2022 року по всій Україні через відсутність бланків протоколів огляду; на момент винесення оскаржуваної постанови закінчилися як 2-х місячний, так і 6-ти місячний строки притягнення до відповідальності; ймовірне порушення було виявлено відповідачем 10.08.2022, водночас спірна постанова була винесена 21.03.2023, тобто більше ніж через сім місяців після виявлення правопорушення. що є самостійною підставою для визнання такої постанови протиправною.

30.06.2023 до суду від відповідача за вх №ЕП/25118/23 найшов відзив на позов, в якому зазначено, що під час перевірки даного транспортного засобу встановлено, що водієм даного транспортного засобу здійснювалося надання послуг з вантажних перевезень за відсутності на момент перевірки документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме - протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу. Вищевказаний акт проведення перевірки містить особистий підпис водія та пояснення в якості підтвердження ознайомлення з встановленими обставинами порушень. Відповідач вважає поважною причиною пропущених строків застосування до суб`єктів господарювання штрафних санкцій посадовими особами Укртрансбезпеки з урахуванням воєнного стану та вимог статті 250 Господарського кодексу України. Приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення і перевіривши їх наданими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сільськогосподарський виробничий кооператив «ПРОМІНЬ» зареєстрований в якості юридичної особи 20.03.2000 та здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів, 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві.

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, про що складено акт №339309 від 10.08.2022, відповідно до якого перевірка була проведена на автодорозі М-14 «Одеса-Мелітополь» (км 21), відповідно до направлення на перевірку №023/в від 08.08.2022. Перевірка здійснена щодо транспортного засобу MAN/KRONE, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , що належать СВК «ПРОМІНЬ»; водій ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлені порушення, ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз. 3 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

На підставі Акту №339309 від 10.08.2022, відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №356512 від 21.03.2023, відповідно до якої враховуючи, що СВК «ПРОМІНЬ» допущено порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про автомобільний транспорт», цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення №103).

Відповідно до п.1 Положення №103, Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з пп. 1 п. 4 Положення №103, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення №103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі Порядок - №1567).

Відповідно до пп. 2-4 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 14 Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку №1567).

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно із додатком 5.

За приписами статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Суд зазначає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи (ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Так, з оскаржуваного рішення вбачається, що до позивача штрафні санкції застосовано за порушення абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у зв`язку з відсутністю протоколу перевірки та адаптації тахографа та протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Однак перелік документів, визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, зокрема за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, застосовується саме до автомобільних перевізників.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на встановлені у справі №120/10258/22 обставини щодо листа Головного сервісного центру МВС (який надано у відповідь на звернення позивача у справі №120/10258/22) як на обґрунтування відсутності у нього вини щодо неотримання протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, оскільки відповідно до ч.4 ст.78 КАС України лише обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, позивач на спростування висновків відповідача зазначає, що він не є автомобільним перевізником та що вантажівка, яку перевірив орган Укртрансбезпеки, їхала з СТО та що позивач не надавав договірних відносин з перевезення вантажів.

Отже, у даній справі необхідно встановити, чи є позивач автомобільним перевізником та чи здійснював він у спірних правовідносинах перевезення вантажів чи пасажирів.

У розумінні вимог статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Крім того, статтею 33 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Відповідно до Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (п.1.2). Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів а/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п.1.3).

Суд зазначає, що відповідачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що СВК «ПРОМІНЬ» отримав ліцензію на перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами та що він здійснює на комерційній основі перевезення вантажів, тобто що у спірних правовідносинах СВК «ПРОМІНЬ» є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», який перевозив вантаж.

Відтак, враховуючи викладене суд зазначає, що оскільки позивач не є автомобільним перевізником та не здійснював перевезення вантажу, він не зобов`язаний був у спірних правовідносинах мати при собі протокол перевірки та адаптації тахографа, та до позивача не можуть застосовуватись санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачені Законом України «Про автомобільний транспорт».

Суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом»»

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 21.03.2023 №356512 підлягають задоволенню.

Водночас, щодо вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення суд вважає їх безпідставними, оскільки позивачем жодним чином вказані вимоги не обґрунтовано, а чинним законодавством України у сфері державного контролю на автомобільному транспорті таке не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даної позовної заяви та заяви про забезпечення позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 2684,00 грн.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне стягнути 2684,00 грн судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов сільськогосподарського виробничого кооперативу «ПРОМІНЬ» - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 356512 від 21.03.2023.

Стягнути з Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу «ПРОМІНЬ» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач сільськогосподарський виробничий кооператив «ПРОМІНЬ» (вул. Космічна, 1А, с. Мала Олександрівка, Великоолександрівський р-н, Херсонська обл, 74105, ).

Відповідач Відділ державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як територіального органу Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Бериславське шосе, 46, м. Херсон, 73008).

Суддя Вовченко O.A.