Справа № 120/1853/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

12 липня 2023 р. Справа № 120/1853/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Коломієць М.А.,

представника стягувача: не з`явився,

представників боржника: Калєвич В.І., Цимбал Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про розстрочення виконання рішення по справі за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про стягнення податкового боргу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року стягнуто з Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 523412,54 (п`ятсот двадцять три тисячі чотириста дванадцять) гривень 54 копійки.

05.07.2023 року до суду надійшла заява Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про розстрочення виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи подану заяву вказали, що стягнення з Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" всієї суми заборгованості може призвести до порушення умов життя засуджених, які перебувають у цій виправний колонії. Не виплата заробітної плати (винагороди за надання послуг) засудженим, яка спрямована на погашення цивільних позовів з відшкодування шкоди потерпілим за вироками, за якими вони засуджені, призведе до нівелювання функцій і завдань виправної колонії, які спрямовані не тільки на покарання злочинців, але і їх виправлення.

Ухвалою суду від 06.07.2023 року заяву Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про розстрочення виконання рішення суду призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.07.2023 року.

11.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Вінницькій області на заяву про розстрочення виконання рішення суду, в якому просили відмовити у задоволенні даної заяви, оскільки основним джерелом наповнення державного бюджету України є податки, збори та інші загальнообов`язкові платежі, в тому числі і отримані за рахунок стягнення податкового боргу із відповідних платників податків. Розстрочення виконання судового рішення впливає на виконання дохідної частини Державного бюджету України, чим завдає шкоди інтересам держави, страждають всі сфери суспільного життя, які фінансуються за рахунок державних надходжень.

Належним чином повідомлений представник Головного управління ДПС у Вінницькій області в судове засідання 12.07.2023 не з`явився, що з огляду на положення частини 2 статті 378 КАС України не є перешкодою для розгляду заяви Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" у його відсутність.

Крім того, у відзиві на заяву про розстрочення виконання рішення суду просив розгляд даної заяви здійснити без його участі.

Представники Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" у судовому засідання просили задовольнити подану заяву та розстрочити виконання рішення на 12 місяців, з оплатою суми боргу рівними частинами.

При розгляді та вирішенні поданої заяви про розстрочення виконання рішення суду, суд виходить із наступного.

Частинами 1 та 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно з частиною 1, 2 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд констатує, що рішення у справі набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Відповідно до положень статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, з аналізу вищенаведеної норми вбачається, що вона не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (як то, зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів).

Вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять застережень щодо можливості визначення у інших правових актах відповідних обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення та необхідності їх врахування судом при вирішенні цього питання.

Водночас, інститут розстрочення та відстрочення податкового боргу платника податків, що регулюється статтею 100 Податкового кодексу України (далі - ПК України), є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (підпункт 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії Податкового кодексу України.

Розстрочення/відстрочення виконання судового рішення, що передбачено нормами КАС України за своєю суттю відрізняється від розстрочення/відстрочення, передбаченого статтею 100 ПК України; вказані процедури реалізуються різними суб`єктами (відповідно судами та контролюючими органами) й за ініціативою різних осіб (розстрочення/відстрочення виконання судового рішення може відбуватись за заявою особи, яка бере участь у справі, сторони виконавчого провадження або за ініціативою суду, тоді як питання відстрочення/розстрочення податкового боргу може бути порушено виключно платником податків), а також різняться їх нормативним регулюванням (положення Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що інститути розстрочення/відстрочення податкового боргу платника податків та розстрочення/відстрочення виконання судового рішення не можуть ототожнюватись, а відтак, розглядаючи питання розстрочення виконання судового рішення, необхідним є застосування положень Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на вжиття таких заходів, які б дозволили виконати боржнику судове рішення протягом певних проміжків часу у відповідних частинах.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 820/1509/17 від 05.03.2020 року та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові №0240/2204/18-а від 29 червня 2021 року.

У заяві про розстрочення виконання рішення суду представник Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" вказав, що кошти, отримані установою від позабюджетної діяльності спрямовуються в першу чергу на оплату праці обслуговуючого персоналу, нарахування на заробітну плату, придбання продуктів харчування, оплату енергоносіїв, придбання речового майна та мийних засобів для засуджених, оскільки з загального фонду Державного бюджету лише часткового надходять кошти на дані потреби (фінансування державою здійснюється на 39,5% від реальної потреби).

За 5 місяців поточного року на спеціальний рахунок установи надійшло 340,1 тис. грн., які в першу чергу спрямовані на виплату винагороди засудженим, що працюють за договорами ЦПХ (19,2 тис. грн.), нарахувань на винагороду та заробітну плату 155,4 тис. грн., оплата електроенергії 11,0 тис. грн., 25,5 тис. грн. - аліменти засуджених, придбання матеріалів та обладнання для належного утримання кімнат довгострокових побачень - 66, тис. грн., оплата послуг дезінсекції та дератизації - 16,6 тис. грн., господарські товари, будівельні матеріали та інше - 33,6 тис. грн.

При вирішенні питання про розстрочення виконання рішення суду, суд також враховує, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, який згідно з Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Таким чином, введення в дію Указу Президента від 1 травня 2023 року № 254/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" є обставиною, яка підпадає під ознаки пункту 3 частини 4 статті 378 КАС України.

Отже, на думку суду, введення воєнного стану та вплив війни на ключові показники, а також втрати значної частини потенціалу, для економічного зростання України, внаслідок прямої збройної агресії російської федерації слід додатково вважати, як обставини, що ускладнюють виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року у даній справі.

В той же час, розстрочення виконання судового рішення має важливе значення для виконання завдань виправної колонії, які спрямовані не тільки на організацію виконання покарання у виді обмеження волі, але і забезпечення оптимальних умов відбування покарання засудженими з метою їх виправлення і ресоціалізації.

Також суд враховує, що звертаючись із заявою про розстрочення виконання рішення суду Державна установа "Ладижинська виправна колонія (№39)" не ухиляється від виконання рішення суду, а шукає способи погашення заборгованості, що в свою чергу є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань щодо сплати податкового боргу.

Водночас, при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення судом враховано, що відмова у задоволенні заяви може призвести до негативних наслідків, зокрема, не виплати заробітної плати працівникам установи, погіршення умов життя засуджених, не виплати заробітної плати (винагороди за надання послуг) засудженим, яка спрямована на погашення цивільних позовів з відшкодування шкоди потерпілим за вироками, за якими вони засуджені, що в подальшому може призвести до не виконання установою вимог кримінально-виконавчого, трудового та іншого законодавства України.

Згідно з частиною 5 статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи вищенаведені обставини, які ускладнюють виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року у даній справі, з урахуванням того, що відсутні підстави ставити під сумнів намір заявника виконувати судове рішення в майбутньому, суд приходить до висновку, що заяву Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про розстрочення виконання рішення суду слід задовольнити та розстрочити виконання боржником судового рішення строком на 12 місяців з оплатою суми боргу рівними частинами щомісячно не пізніше 30 числа кожного місяця.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 378 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" про розстрочення виконання рішення суду задовольнити.

Розстрочити виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року в адміністративній справі №120/1853/23 щодо стягнення з Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№39)" податкового боргу в сумі 523412,54 (п`ятсот двадцять три тисячі чотириста дванадцять) гривень 54 копійки на 12 місяців, з оплатою суми боргу рівними частинами щомісячно, не пізніше 30 числа кожного місяця.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.07.2023 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович