Справа № 280/2833/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 липня 2023 року Справа № 280/2833/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області №173093 від 03.12.2019 про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу у сумі 8500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, позивач зазначає, що відповідачем не було виконано приписів Порядку №1567 щодо дотримання процедури розгляду акту про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило позивача права бути присутнім під час розгляду справи. Також, позивач вказував на те, що застосування штрафної санкції до нього є безпідставним, оскільки він не виступав в якості автомобільного перевізника при спірних правовідносинах. Крім того, вказує що вимірювання автомобіля не проводилось, про що свідчить відсутність зазначення часу такого вимірювання, приховання марки т/з шляхом не зазначення його для уникнення перевірки габаритів тощо. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 10.05.2023 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. Поновлено позивачу строк звернення з позовом до адміністративного суду. Відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки у Запорізькій області на законних підставах було віднесено транспортний засіб марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 до великовагового та складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.11.2019 №0016459, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.11.2019 № 0009959, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.11.2019 № 185261, саме в якому і зазначено порушення вимог діючого законодавства в частині перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів від 5% до 10% але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Водій ОСОБА_2 зі змістом даного акту ознайомлений, та інших складених документах був ознайомлений, що підтверджується підписом у відповідних графах складених первинних матеріалів. Повідомлення про розгляд справи (№73564/26/24-19 від 22.11.2019) було направлено позивачу рекомендованим листом та викликано його на 03.12.2019, на підтвердження надаємо реестр із АТ «Укрпошта», та список 5211 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, на підтвердження факту належного та вчасного повідомлення позивача. На розгляд справи щодо акту про проведення перевірки позивач чи уповноважена ним особа не прибули, письмових пояснень чи заперечень позивачем чи його уповноваженою особою не адресу Управління не надходило. Також зазначено, що відповідно до пунктів 12, 13 ПКМУ № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачою відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. 14.11.2019 на пересувному пункті габаритно-вагового контролю, влаштованого на ділянці а/д М-18 та а/д Р-37, при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_2 , згідно з талоном зважування від 14.11.2019, використовувався Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження облавтодор ППГВК 2 ваги ESIT: 09.224, який відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що, підтверджується копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинний до 12.07.2020. Крім того, представник відповідача вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що за постановою №175093, штрафу піддано ФОП ОСОБА_3 доданій до відзиву TTH № від 14.11.2019 (яка навіть не підписана позивачем), автомобільним перевізником вказано ПП ОСОБА_1 . Позивач ніколи не реєстрував Приватне підприємство ОСОБА_1 , і про ПП ОСОБА_4 йому нічого невідомо. Відповідно до доданого до позову свідоцтва серії НОМЕР_3 , позивач з 03.03.2008, зареєстрований як ФОП ОСОБА_1 , із видами діяльності як: 50.20.0 технічне обслуговування та ремонт автомобілів та 50.30.2 роздрібна торгівля автомобільними деталями та приладдям, що доводиться витягом з ЄДРПОУ з сервісу Опендатабот. Діяльністю з перевезення сипучого вантажу (шрот), ФОП ОСОБА_4 , 14.11.2019 не займався і перевізником вантажу (типу шрот / згідно п. 6 акту №0016459) не був. Водій ОСОБА_2 , ніколи не працював на ФОП ОСОБА_1 , і очевидно що не міг повідомляти позивача, про події перевезення ПП ОСОБА_1 - вантажу 14.11.2019, та існування акту №185261. Зазначені в ТТН транспортні засоби VOLVO FH12 реєстраційний № НОМЕР_1 та BURG реєстраційний № НОМЕР_4 , згідно свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_5 і НОМЕР_6 належать ОСОБА_5 . Вказує, що 14.11.2019 даними транспортними засобами позивач не користувався, перевезення вантажів не вчиняв, за допомогою них свою господарчу діяльність не здійснював і не орендував їх для будь-яких перевезень у власника. Отже в розумінні абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивач перевізником не був. Крім того, в п. 6 акту №0016459 видом вантажу зазначено шрот, який є сипучою субстанцією. Згідно п. 8 акту №0016459, фактична маса транспортних засобів з вантажем, склала 39,15 тонн що в межах допустимого навантаження у 40 тонн. Сипучий вантаж здатен змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, що виключає вину, як один із складових елементів правопорушення. Переміщення сипучого вантажу, відбувається до моменту заїзду на ваги, під час руху транспортного засобу по маршруту перевезення вантажу. Як видно з матеріалів габаритно-вагового контролю, фактична вага т/з не перевищувала дозволених 40 тонн, що свідчить про дотримання перевізником вимог законодавства під час завантаження транспортного засобу. Таким чином, достовірність зроблених відповідачем вимірювань стосовно сипучого вантажу, який перевозився вказаними вище автотранспортними засобами є сумнівною. Також зазначає, що діючими Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, не визначено такого обов`язку перевізника як закріплення вантажу. Вантаження, закріплення, укриття, ув`язка вантажу, а також розвантаження автомобіля, зняття кріплень і покриттів виконуються Замовником (п.8.6. Правил 363). В свою чергу Замовником відповідно до абз.10. гл.1 Правил 363 є вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. Можливі подальші доводи відповідача про обов`язок закріплення вантажу, щоб не допустити його переміщення по площі кузова транспортного засобу, не заслуговують на увагу, оскільки сипучий вантаж не можна закріпити з огляду на його характеристики.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Щодо зазначеного відповідачем у відзиві питання стосовно пропущено позивачем строку звернення до суду з позовом, суд вказує, що це питання було вирішено судом в ухвалі про відкриття провадждення від 10 травня 2023 року.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області 06.11.2019 проводилась рейдова перевірка на ділянці а/д М-18 та а/д Р-37.

Відповідно до висновків Акту №185261 від 14.11.2019 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, час перевірки 15:34, місце перевірки перехрестя а/д М18 та а/д Р37, направлення на перевірку 11.11.2019 №007478, проведено перевірку транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , встановлено порушення абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Перевищення становить 6,36%.

В матеріалах справи міститься Акт про перевезення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.11.2019 о 15:54, довідка №0009959 від 14.11.2019 о 15:54 транспортного засобу марки Volvo, номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно з талоном зважування від 14.11.2019 о 15:54 (вага облавтодор ППГВК 2 ваги ESIT: 09.224,) навантаження на вісь склало 11,7 т при допустимій нормі 11 т, що складає 6,36% перевищення параметрів від нормативу.

Запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства №73564/26/24-19 від 22.11.2019 було направлено позивачу рекомендованим листом та викликано його на 03.12.2019, що підтверджується матеріалами справи.

03.12.2019 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №173093, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 8500,00 грн, яка направлена позивачу рекомендованим листом, що підтверджується матеріалами справи.

Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III).

Згідно із ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно із ч.14 ст.6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно вимог ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно - правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1567) передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Щодо аргументів позивача, що його не було повідомлено про розгляд справи, а тому він не міг подати свої доводи та заперечення.

Відповідно до п.25 №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з абзацом першим п.26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника..

Абзацом другим п.26 Порядку № 1567 передбачено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Відповідно до абзацу першого п.27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Абзацом другим цієї ж норми встановлено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

В матеріалах справи наявні копія списку рекомендованих відправлень та реєстру поштових відправлень АТ «Укрпошта», які підтверджують надсилання позивачу запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства.

При цьому, судом беруться до уваги висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 01.03.2018 у справі № 820/4810/17, в якій зазначено наступне: «відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу».

Як наслідок, аргумент позивача щодо невчасного його повідомлення про час та місце розгляду згаданої справи судом до уваги не береться, оскільки навіть у випадку неналежного його повідомлення відповідачем, що самим позивачем не було доведено, не вказує на суттєве порушення з його сторони.

Шодо аргументів позивача про те, що він не є автомобільним перевізником у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу, що з урахуванням змісту норм Закону №2344-ІІІ слідує висновок, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Зокрема, приписи абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови) передбачають наявність спеціального суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, з наступними змінами та доповненнями (далі - Правила №363).

Згідно із абзацом 18 розділу І Правил №363 перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Абзацом 26 розділу І Правил №363 передбачено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № від 14.11.2019 водій ОСОБА_2 , автомобіль VOLVO НОМЕР_1 здійснював перевезення вантажу, при цьому автомобільний перевізник у цій накладній вказаний позивач.

Водій транспортного засобу VOLVO НОМЕР_1 ОСОБА_2 вказаний і в акті проведення перевірки №185261 від 14.11.2019.

При цьому покликання позивача на те, шо в товарно-транспортній накладній № від 14.11.2019 перевізником зазначено « ОСОБА_1 ПП» а за постановою від №173093 штрафу піддано ФОП ОСОБА_1 , аж ніяк не спростовує того, що останній не був автомобільним перевізником у розумінні абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Суд зазначає, що позивачем ані до розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, ані до суду не надано жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу про використання транспортного засобу VOLVO НОМЕР_1 іншою особою в якості автомобільного перевізника.

Наведе дозволяє суду прийти до висновку, що автомобільним перевізником у даному випадку був саме позивач.

Стосовно посилань позивача на те, що зазначені в ТТН транспортні засоби VOLVO FH12 реєстраційний № НОМЕР_1 та BURG реєстраційний № НОМЕР_4 , згідно свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_5 і НОМЕР_6 належать ОСОБА_5 , суд зазначає наступне.

Суд повторює, що за змістом статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст.33 Закону№2344-III).

При цьому, відповідно до ст.1 Правил дорожнього руху України власником транспортного засобу є фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб та має на це відповідні документи.

Отже, законом чітко визначено відмінність між особою яка володіє майновими правами на транспортний засіб та особою, яка використовує його або безпосередньо, або через водія (іншу юридичну особу) для здійснення перевезень.

Таким чином, власник транспортного засобу та перевізник можуть бути як однією особою, так і різними.

При цьому, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, є автомобільний перевізник.

Щодо відсутності методики зважування сипучих вантажів суд зазначає наступне:

Посилання позивача стосовно відсутності методики, затвердженої уповноваженими центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, яка визначає чітку процедуру зважування транспортних засобів, які перевозять вантаж, що змінює розподіл не свідчить про те, що процедура зважування відбулась з порушенням норм чинного законодавства.

Так, суд відзначає, що положення ст.ст. 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух» та ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» віднесли до компетенції Кабінету Міністрів України порядок здійснення габаритно-вагового контролю, а відтак використання посадовими особами Укртрансбезпеки Порядку № 879 при здійсненні габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних є цілком правомірним.

Така правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, у тому числі у справах № 820/1420/17, № 804/5296/17. Зокрема, у рішеннях, ухвалених в наведених справах, суд касаційної інстанції відзначив, що використання у спірних правовідносинах Порядку № 879 узгоджується з подальшим нормативним регулюванням спірних правовідносин, а саме: зі скасуванням пункту 19 згаданого Порядку постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 671, що дозволяє проводити вимірювання по осьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів з сипучим, рідким або іншим вантажем без застосування затвердженою Мінекономрозвитку або іншою Методикою.

Крім того, згідно з пунктом 12.5 Правил № 363, для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім того, згідно чинного законодавства жодним національним чи міжнародним нормативним документом не передбачені виключення з ПДР (пункти 2.3а, 2.36; 12.1) при перевезенні подільних (в тому числі сипучих) вантажів.

Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху. Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів.

Таким чином, відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 справа № 814/1460/16, зауважив, що розрахунок плати за проїзд органу Укртрансбезпеки, який робиться поряд з визначенням штрафної санкції, є компенсацією руйнування автодоріг України.

Натомість, така плата за проїзд не звільняє особу від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема щодо дотримання вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами.

Варто звернути увагу, що в контексті пункту 22.5 цих Правил перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі. Крім того, законодавець врегулював питання можливого переміщення вантажу під час руху (також і в разі гальмування) шляхом похибки у 2 %, оскільки пунктом 4 Правил № 30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019.

Зазначена позиція Відповідача підтверджується судовою практикою, зокрема, висновками Другого апеляційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 01.12.2022 по справі №520/17495/21 та від 15.07.2022 по справі №440/10674/21.

Більше того, стосовно доводів Позивача про відсутність обов`язку перевізника щодо закріплення вантажу, варто звернути увагу, що відповідно до положень статті 34 Закону №2344-111 автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів та забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Відповідно до статті 49 зазначеного Закону водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право:

відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено;

вимагати від вантажовласника (уповноваженої ним особи) належного закріплення вантажу на транспортному засобі відповідно до встановлених законодавством вимог та очищення його кузова від залишків вантажу.

В свою чергу, автомобільний перевізник відповідно до статті 52 Закону №2344-111 має право:

відмовитися від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів;

відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо;

Окрім того, за змістом Правил №363, перевізник може за погодженням із замовником взяти на себе вантаження і розвантаження вантажів (пункт 8.7).

Таким чином, доводи позивача, викладені в позовній заяві, про відсутність об`єктивної можливості перевірки перевізником якості завантаження вантажу не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать чинному нормативно-правовому регулюванню, яке чітко надає автомобільному перевізнику брати участь у процесі завантаження транспортного засобу та закріплення вантажу. В свою чергу, невжиття перевізником таких заходів свідчить виключно про неналежне виконання останнім покладених на нього обов`язків в частині забезпечення безпеки дорожнього руху та покладає на такого перевізника пов`язані з цим ризики неналежного закріплення вантажу та/або порушення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.

Також суд зазначає, що здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, за результатами якого було винесено оскаржувану постанову, відбулося в рамках проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) відповідно до вимог Порядку №1567 та Порядку №879 та факт перевищення встановлених Правилами дорожнього руху вагових параметрів навантаження на одиночну вісь транспортного засобу встановлено саме на момент проведення такої перевірки, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з талоном зважування від 14.11.2019 о 15:54 (вага облавтодор ППГВК 2 ваги ESIT: 09.224,) навантаження на вісь склало 11,7 т при допустимій нормі 11 т, що складає 6,36% перевищення параметрів від нормативу.

При проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , згідно з талоном зважування від 14.11.2019 використовувався «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження облавтодор ППГВК 2 ваги ESIT: 09.224, як відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підтверджується копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, чинний до 12.07.2020.

Також, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано жодних документів та доказів, які могли б викликати у суду обґрунтований сумнів щодо результатів зважування транспортного засобу.

При цьому, суд зауважує, що під час проведення зважування водій транспортного засобу не висловлював заперечень щодо результатів зважування, як і не прохав провести повторне зважування, тощо.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача як до автомобільного перевізника адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Часиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, судом не установлено порушень оскаржуваною постановою критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м.Запоріжжя, вул.Чубанова, буд.8, ) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова