Справа № 260/4557/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2023 рокум. Ужгород№ 260/4557/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Яковлева Володимира Віталійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2023 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_3 , якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не задоволення рапорту ОСОБА_1 про його переміщення до Військової частини НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України); 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 видати наказ (по особовому складу) командира Військової частини НОМЕР_3 про виключення ОСОБА_1 з особового складу Військової частини НОМЕР_3 та його переміщення до Військової частини НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України) для подальшого проходження військової служби за контрактом.

12 червня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін.

1. Позиції сторін.

Позов обґрунтований тим, що на даний момент місцем проживання позивача та дитини є АДРЕСА_4 (місце проживання, за яким видано довідку внутрішньо переміщеної особи від 03.04.2023 за №2102- ). Як вбачається із укладеного Договору місцем проживання дитини віком до 10 років позивач та його колишня дружина визначили АДРЕСА_4 . Натомість, у зв`язку перебуванням у складі НОМЕР_7 прикордонного загону імені Героя України полковника Пікуса Державної прикордонної служби України позивач проходить військову службу за контрактом по місцю знаходження, на даний момент, прикордонного загону, а саме в Черкаській області, у зв`язку із чим у нього відсутня можливість знаходитись поруч зі своїм малолітнім сином та займатися його вихованням. Через проходження військової служби за контрактом у складі НОМЕР_7 прикордонного загону імені Героя України полковника Пікуса Державної прикордонної служби України позивач не проживає разом з своїм сином та у відповідності до умов договору між батьками щодо здійснення батьківських прав (та визначення місця проживання дитини) не може перевезти свою дитину для проживання за місцем несення служби Черкаська область. Керуючись правом, наданим пунктом 93 Положення, на переміщення до іншого прикордонного загону (по сімейним обставинам) позивач подав відповідачу рапорт (в якому просив перемістити його до іншого прикордонного загону). В порушення пункту 93 Положення, ігноруючи поважність причин для переміщення позивача до НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а саме через проживання у цій місцевості його малолітнього сина) відповідач не видав наказ про переміщення ОСОБА_1 чим порушив права позивача на переміщення до іншого прикордонного загону. Крім того у своїй відмові відповідач навіть не аргументував відмову у задоволені рапорту позивача.

07 липня 2023 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що листом від 31.05.2023 №12/3754-23-Вих у задоволені рапорту позивача відмовлено, оскільки Положенням про проходження служби не визначені підстави для переміщення військовослужбовців у зв`язку з сімейними обставинами. Відмова у задоволені рапорту, викладена у листі від 31.05.2023 №12/3754-23-Вих з правової точки зору вірна, законна, оскільки альтернативних дій у начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до подальшого переміщення позивача не було, окрім як відмовити у задоволені рапорту. Крім того, позивач при укладанні контракту про проходження служби взяв на себе зобов`язання щодо проходження служби в будь якому регіоні. У відповіді від 31.05.2023 №12/3754-23-Вих Положенням про проходження служби не передбачений перелік сімейних обставин для переміщення військовослужбовців до іншого органу за сімейними обставинами. Позивач виявив бажання проходити службу в іншому органі охорони державного кордону у зв`язку із розлученням з дружиною та визначенням місця проживання дитини із ним, однак начальником загону в межах повноважень наданих Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України прийнято рішення щодо недоцільності переміщення до іншого органу охорони державного кордону за вказаними сімейними обставинами в умовах воєнного стану. Начальник органу охорони кордону призначає, звільняє, зараховує в розпорядження та звільняє з військової служби в межах органу охорони державного кордону, в якому він є начальником. В інший орган охорони державного кордону начальник загону не має права призначати на посади. Крім того, в матеріалах справи містяться докази, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є як батько ОСОБА_1 , так і мати ОСОБА_4 , яка не позбавлена батьківських прав, не визнана судом безвісті зниклою та не оголошена померлою. Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах Державної прикордонної служби України, відповідно до укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби в ДПС України на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 13 липня 2020 року.

19 травня 2023 року ОСОБА_1 подав рапорт (вх. № 10479 від 29.05.2023) щодо переміщення для подальшого проходження служби до ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України, у зв`язку з сімейними обставинами, а саме з вихованням неповнолітньої дитини.

Підтверджуючими документами до рапорту надано: копію договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення проживання дитини; копію рішення суду про розірвання шлюбу у справі № 159/2120/23, провадження № 2/159/656/23 та копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 .

31 травня 2023 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_5 полковник ОСОБА_6 листом № 12/3754-23-Вих «Про надання відповіді» надав відповідь на рапорт від 19 травня 2023 року, в якому зазначено, що проходження військової служби в ДПС України врегульовано Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства. Згідно відповідних документів немає визначеного переліку підстав для переміщення військовослужбовця до іншого органу ДПС України, рішення про переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу приймає виключно начальник загону. За результатами розгляду рапорту винесено рішення залишити прохання без реалізації, у зв`язку з недоцільністю переводу до НОМЕР_6 прикордонного загону ДПС України за зазначеними сімейними обставинами під час воєнного стану.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-Х у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Закон України «Про правовий режим воєнного стану» визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положень статті 10 Закону України «Про державну прикордонну службу» прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, охорона та захист пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України. Під час дії воєнного стану прикордонні загони у встановленому законом порядку можуть залучатися відповідними органами військового управління Збройних Сил України до ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту на державному кордоні України, міжнародного збройного конфлікту, відсічі збройній агресії проти України.

Отже, військовослужбовці Державної прикордонної служби України, з 24 лютого 2022 року здійснюють заходи передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про державну прикордонну службу» необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Правове регулювання відносин між державою i громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в України військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок i військову службу» ( далі по тексту Закон № 2232-XII).

За змістом частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 статті 2 вказаного Закону передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону № 2232-XII визначено, що Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення про проходження служби).

Відповідно до укладеного контракту позивачем було взято на себе зобов`язання:

додержуватися Конституції України, законів України, Статутів ЗСУ, Кодексу професійної етики військовослужбовця ДПСУ та інших нормативно правових актів з питань, що регламентують проходження військової служби, а також виконувати накази старших начальників;

виконувати службові обов`язки військовослужбовця, вимоги посадової інструкції;

проходити з дотриманням визначених законодавством вимог та порядку військову службу в будь якому регіоні України на посадах, вимоги до заміщення яких відповідають професійній підготовці за відповідним напрямом основною і спорідненою спеціальністю, освітньо кваліфікаційним рівнем підготовки та досвіду служби за фахом.

Таким чином, позивач при укладанні контракту про проходження служби взяв на себе зобов`язання щодо проходження служби в будь якому регіоні.

Відповідно до пункту 93 Положення про проходження служби призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема: 5) на рівні посади: за сімейними обставинами - на особисте прохання військовослужбовця.

Позивач виявив бажання проходити службу в іншому органі охорони державного кордону у зв`язку із розлученням з дружиною та визначенням місця проживання дитини із ним.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 58 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості..

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, начальником загону в межах повноважень наданих Законом прийнято рішення щодо недоцільності переміщення до іншого органу охорони державного кордону за вказаними сімейними обставинами в умовах воєнного стану.

Що стосується посилання представника позивача на пункт 89 Положення про проходження служби, варто зазначити наступне.

Відповідно до пункту 89 Положення про проходження служби призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється, зокрема:

1) осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу:

на посади в органах Держприкордонслужби - наказом начальника цього органу;

на посади у структурних підрозділах регіонального управління та в разі переміщення військовослужбовця з одного органу Держприкордонслужби до іншого, якщо ці органи підпорядковані регіональному управлінню, - наказом начальника регіонального управління;

в інших випадках - наказом Адміністрації Держприкордонслужби.

Як зазначалось, вище позивач проходить службу 3 прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління.

Виявив бажання переміститися до НОМЕР_6 прикордонного загону Західного регіонального управління.

Положенням про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС України 30.11.2018 року (далі Положення №971) визначено призначення, основні завдання, повноваження, організацію управління, взаємодію і забезпечення діяльності органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба).

Відповідно до підпункту 18 пункту 6 Розділу III Положення №971 начальник органу охорони державного кордону в межах повноважень: у встановленому законодавством порядку призначає військовослужбовців на посади в органі охорони державного кордону, звільняє їх з посад, зараховує в розпорядження та звільняє з військової служби.

Таким чином, начальник органу охорони кордону призначає, звільняє, зараховує в розпорядження та звільняє з військової служби в межах органу охорони державного кордону, в якому він є начальником. В інший орган охорони державного кордону начальник загону не має права призначати на посади, оскільки у відповідності до пункту 89 Положення призначення військовослужбовців має відбуватись наказом Адміністрації Держприкордонслужби.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є як батько ОСОБА_1 , так і мати ОСОБА_4 , яка не позбавлена батьківських прав, не визнана судом безвісті зниклою та не оголошена померлою. Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другоїстатті 77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб передбачений законодавством, що спростовує вимоги адміністративного позову як необґрунтованого та у задоволенні якого слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до статті 139 КАС України, не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особі представника Яковлева Володимира Віталійовича до Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 липня 2023 року.

СуддяТ.В.Скраль