Справа № 320/6867/22
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2023-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року м. Київ № 320/6867/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ПФУ у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження позивачу пенсії максимальним її розміром з 5 березня 2019 р.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок тa виплачувати пенсію позивачу, без обмеження її максимальним розміром з 5 березня 2019 р., з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та не виплати з 5 березня 2019 р. пенсії позивачу, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити з 5 березня 2019 р. компенсацію втрати частини доходів позивачу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 р. № 2050-III та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходiв у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2010 р. № 159.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач при перерахунку його пенсії протиправно обмежив розмір його пенсії максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, оскільки такі обмеження до його пенсії не застосовуються, а також не виплатив компенсацію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, відзив до суду не подав, з клопотанням та іншими заявами до суду не звертався.

Згідно з вимогами ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляд судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежать від неї.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із урахуванням наведеного суд зазначає, що за час розгляду справи відповідач правом надання до суду відзиву не скористався, необхідні документи до суду не подав, не зазначив про об`єктивну причину їх ненадання і не надав доказів, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

За таких обставин суд визнає, що відповідач без поважних причин не надав докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, а тому згідно з приписами ст.77 КАС України суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію відповідно до Закону № 2262.

У зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови № 704, якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, 21 лютого 2018 р. Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103, якою вирішено здійснити перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом № 2262.

На підставі відповідної довідки пенсія позивача була перерахована з 1 січня 2018 р., що підтверджується протоколом про перерахунок пенсії та не заперечується сторонами по суті.

У подальшому Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2019 року, визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, які, зокрема, обмежували розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії трьома складовими: посадовим окладом, окладом за військовим (спеціальним) званням та надбавкою за вислугу років.

На виконання цього рішення Київським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України складено нову довідку від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244 про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії, яке дорівнює 30418 грн. 41 коп. та складається з: посадового окладу - 7750 грн.; окладу за військовим (спеціальним) званням (полковник) - 1480 грн.; надбавки за вислугу років (50%) 4615 грн.; надбавки за особливості проходження служби (87,8%) 12155 грн. 90 коп.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 1162 грн. 50 коп.; надбавка за кваліфікацію (7%) - 542 грн. 50 коп.; премії (35%) 2712 грн. 50 коп.

Заявою від 4 листопада 2021 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з проханням здійснити перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення з врахуванням виплачених сум, починаючи з 1 квітня 2019 р.

За результатом розгляду цієї заяви відповідач листом від 17 грудня 2021 р. № 1000-0203-9/132812 відмовив у здійсненні такого перерахунку з посиланням на відсутність правових підстав, оскільки Кабінетом Міністрів України не приймалося рішення про здійснення перерахунку пенсій, призначених за Законом № 2262.

На підставі відповідної довідки пенсія позивача була перерахована з 1 січня 2018 р., що підтверджується протоколом про перерахунок пенсії та не заперечується сторонами по суті. Після підвищення розміру пенсії позивача з 1 січня 2018 р. виплата суми підвищення пенсії здійснюється поетапно, а саме: у період з 1 січня 2018 р. по 31 грудня 2018 р. - 50%; у період з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75%; у період з 1 січня 2020 р. по 31 грудня 2020 р. - 100% суми підвищення пенсії.

4 листопада 2021 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 1 січня 2018 р. та виплату пенсії з урахуванням 100% визначеного пенсійного забезпечення, визначеного станом на 5 березня 2019 р., з урахуванням проведених раніше виплат, проте відповідач листом від 17 грудня 2021 р. № 1000-0203-9/132812 відмовив позивачу у такій виплаті у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії, оскільки рішення Кабінету Міністрів України про проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, не приймалось.

Позивач вважає, що відповідач має здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі нової довідки Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244 про розмір грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення перерахунку та не виплати з 5 березня 2019 р. пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, що вказані в довідці від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, на підставі наданої Київським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідки від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 1 квітня 2019 року та з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження пенсії позивачу ОСОБА_1 максимальним її розміром з 5 березня 2019 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , без обмеження її максимальним розміром з 5 березня 2019 р. з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 5 березня 2019 р. З урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 5 березня 2019 р. з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р.;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2018 р. з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889 від 22 вересня 2010 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889 від 22 вересня 2010 р..

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі №320852/22 від 31 січня 2022 р. роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення перерахунку та не виплати з 5 березня 2019 р. пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, що вказані в довідці від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, на підставі наданої Київським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідки від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244, з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 1 квітня 2019 року та з урахуванням вже виплачених сум, залишивши номер адміністративної справи №320/852/22 та:

- позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження пенсії позивачу ОСОБА_1 максимальним її розміром з 5 березня 2019 р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , без обмеження її максимальним розміром з 5 березня 2019 р. з урахуванням вже виплачених сум, виділивши їх в окреме провадження та присвоєно новий номер адміністративної справи, а саме: №320/1947/22;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 5 березня 2019 р. з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 5 березня 2019 р. з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р., виділивши їх в окреме провадження та присвоєно новий номер адміністративної справи, а саме: №320/1948/22;

- позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2018 р. з урахуванням щомісячної додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №889 від 22 вересня 2010 р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №889 від 22 вересня 2010 р., виділивши їх в окреме провадження та присвоєно новий номер адміністративної справи, а саме: №320/1949/22.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2022 року в адміністративній справі № 320/1947/22 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2022 року у справі №320/852/22 адміністративний позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні з 1 квітня 2019 р. перерахунку його пенсії на підставі довідки Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 30.09.2021 №2/3/1/5244;

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, починаючи з 1 квітня 2019 р., з урахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до нової довідки Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2022 року у справі №320/1948/22 адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 5 березня 2019 року по 3 вересня 2019 року (включно) 75% суми підвищення пенсії;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити виплату пенсії (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 5 березня 2019 року по 3 вересня 2019 року (включно) з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок пенсі згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 6 квітня 2022 року у справі №320/852/22 яким зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, починаючи з 1 квітня 2019 р., з урахуванням розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до нової довідки Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 30 вересня 2021 р. №2/3/1/5244, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, саме з 1 квітня 2019 р. розмір пенсії позивача повинен був змінитися.

Вважаючи свої права щодо обмеження пенсії максимальним розміром порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону №2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 8 липня 2011 р. №3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон №3668-VІ), який набрав законної сили 1 жовтня 2011 р..

Відповідно до вимог статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 р. №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262.

Згідно з вимогою п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 р..

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 р. №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ №7-рп/2016, у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 6 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі №591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі №522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі №522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі №522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі №343/870/17.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20 грудня 2016 р. №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262.

При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 р. №7-рп/2016 та Законом №3668-VI- у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 р. у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 6 листопада 2018 р. у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 р., що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 р. №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі №320852/22 від 31 січня 2022 р. роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження пенсії позивачу ОСОБА_1 максимальним її розміром з 5 березня 2019 р. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , без обмеження її максимальним розміром з 5 березня 2019 р. з урахуванням вже виплачених сум, виділивши їх в окреме провадження та присвоєно новий номер адміністративної справи, а саме: №320/1947/22.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2022 року в адміністративній справі № 320/1947/22 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Разом з тим, незважаючи, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2022 року в адміністративній справі № 320/1947/22 вказані позовні вимоги були розглянуті, позивач повторно звернувся із позовом до Київського окружного адміністративного суду із аналогічними позовними вимогами до того самого відповідача з тим самим позивачем та аналогічним предметом.

При цьому після винесення рішення суду від 8 квітня 2022 року в адміністративній справі № 320/1947/22 позивачем не здійснювалося додаткових звернень до відповідача з питання обмеження його пенсії максимальним розміром, а відповідачем не приймалося жодних рішень щодо встановлення таких обмежень. Будь-яких доказів щодо таких фактів позивачем до суду не надано і у позові їх не зазначено.

Це означає, що після винесення вказаного рішення суду від 8 квітня 2022 року в адміністративній справі № 320/1947/22 нових рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути предметом оскарження до суду у цій адміністративній справі, відповідачем не здійснено.

Крім того, суд зазначає, що перерахунок пенсії на підставі нових показників був здійснений відповідачем з 1 квітня 2019 р. на підставі іншого рішення суду. Отже, саме з 1 квітня 2019 р. пенсія позивача мала змінитися, саме цей період є спірним.

З урахуванням того, що судом вже вирішено позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо обмеження позивачу пенсії максимальним її розміром з 5 березня 2019 р. та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок тa виплачувати пенсію позивачу, без обмеження її максимальним розміром з 5 березня 2019 р., з урахуванням вже виплачених сум, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих позовних вимог у цій справі.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та не виплати з 5 березня 2019 р. пенсії позивачу, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити з 5 березня 2019 р. компенсацію втрати частини доходів позивачу, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 р. № 2050-III та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходiв у зв`язку з порушенням термінів їх па", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2010 р. № 159, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі по тексту - Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з вимогами статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III). Статтею 3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з вимогами статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 р..

Згідно з вимогами п. 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Суд бере до уваги, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі №134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року по справі №134/87/16-а, від 05 березня 2020 року по справі №140/1547/19.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії.

Отже, нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії, а тому вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та не виплати з 5 березня 2019 р. пенсії позивачу, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії та зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити з 5 березня 2019 р. компенсацію втрати частини доходів позивачу, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 р. № 2050-III та "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходiв у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2010 р. № 159, не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то і підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500 код ЄДРПОУ - 22933548.

Суддя Журавель В.О.