Справа № 300/633/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/633/23 пров. № А/857/6881/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року (ухвалене головуючим - суддею Матуляком Я.П. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/633/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Боднарчук Андрій Михайлович до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 07.12.2022 за №55, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2022 за №55 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 22.03.2007 по 26.05.2014 та з 27.05.2014 по 14.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу роботи. Так, позивача повідомлено про наявний страховий стаж 11 років 3 місяці 20 днів. В той же час, при розгляді заяви ОСОБА_1 , відповідачем протиправно, на думку позивача, не зараховано до його страхового стажу періоди роботи з 22.03.2007 по 26.05.2014 та з 27.05.2014 по 14.12.2020, оскільки відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду росії з 2012 по 2020 роки не містять печатки, посади та підпису керівника територіального органу Пенсійного фонду. Позивач вважає вказане рішення протиправним, тому просить суд його скасувати, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 05.12.2022 пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.12.2022 за № 55 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014 в ТОВ «Акмалько», та з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020 в ТОВ «Акмалько Инжиниринг». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.10.2022.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в ТОВ «Акмалько» з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014, та в ТОВ «Акмалько Инжиниринг» з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.12.2022 за № 55 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області є протиправним та підлягає до скасування.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 05.12.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 07.12.2022 за №55 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Згідно вказаного рішення, відповідач повідомив заявника про наявний страховий стаж 11 років 3 місяці 20 днів. В той же час, при розгляді заяви позивача, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з березня 2007 року по листопад 2020 року, оскільки відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду росії з 2012 по 2020 роки не містять печатки, посади та підпису керівника територіального органу Пенсійного фонду. Крім цього зазначено, що особам, яким призначається пенсія відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення, подають документи про стаж передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди після 01.01.2004 додатково надається інформація, отримана органами, які призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення (у довільній формі) про сплату страхових внесків.

Вважаючи оскаржене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частина 1 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 33 Закону № 1058-ІV, пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в розмірах, зокрема: особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.ст. 27 і 28 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV, особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю II та ІІІ груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №211012 від 18.10.2022, ОСОБА_1 з 06.10.2022 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання

За змістом ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відповідно до ст. 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера з дотриманням умов, передбачених п. 3 ст. 6 цієї Угоди.

Стаття 8 Угоди передбачає, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Таким чином, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Разом з тим, ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості. Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача наявна трудова книжка, яка дає можливість встановити наявність стажу роботи для призначення пенсії.

Так, згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.03.2007 та вкладці в трудову книжку серії НОМЕР_2 від 03.10.2017 підтверджено періоди роботи позивача в ТОВ «Акмалько» з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014, та в ТОВ «Акмалько Инжиниринг» з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020.

Колегія суддів зазначає, що вказані записи, засвідчені роботодавцем, містять печатки роботодавця та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач була прийнята на таку роботу.

Таким чином, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував у повному обсязі вказані періоди роботи позивача до його загального страхового стажу.

Крім того, вказані періоди роботи позивача підтверджуються довідками про заробіток ОСОБА_1 виданими ТОВ «Акмалько» та ТОВ «Акмалько Инжиниринг», трудовими договорами та довідками про доходи позивача, які наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої та апеляційної інстанцій.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоди роботи в ТОВ «Акмалько» з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014, та в ТОВ «Акмалько Инжиниринг» з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020, діяв протиправно, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії від 07.12.2022 за №55 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області є протиправним та підлягає до скасування.

Проте, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, представник позивача просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 22.03.2007 по 26.05.2014 та з 27.05.2014 по 14.12.2020.

Разом з тим, як вже зазначено вище, позивач працював в ТОВ «Акмалько» у періоди з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014, та в ТОВ «Акмалько Инжиниринг» у періоди з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020.

Тому відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказані періоди роботи.

У ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначається, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Проте відповідно до п. 2 ч. 1 даної статті пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою та необхідними документами 05.12.2022, тобто в межах зазначеного трьохмісячного строку, то йому слід призначити пенсію з дня встановлення інвалідності, а саме 06.10.2022.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 55 від 07.12.2022, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу роботи є таким, що порушує право позивача на соціальних захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, тому таке рішення необхідно скасувати як протиправне. Крім того, наявні у документах на підтвердження трудового стажу формальні неточності, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, а тому з метою захисту прав позивача необхідно забов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи працював в ТОВ «Акмалько» у періоди з 22.03.2007 по 11.03.2008, з 01.04.2008 по 25.03.2009, з 30.03.2009 по 18.02.2010, з 05.03.2010 по 21.01.2011, з 18.03.2011 по 09.12.2011, з 30.03.2012 по 15.02.2013, з 01.03.2013 по 24.01.2014, з 02.04.2014 по 26.05.2014, та в ТОВ «Акмалько Инжиниринг» у періоди з 27.05.2014 по 19.02.2015, з 11.03.2015 по 03.02.2017, з 22.03.2017 по 06.10.2020, з 12.10.2020 по 14.12.2020.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у справі № 300/633/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький