Справа № 600/3486/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

07 липня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3486/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом Релігійної організації парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння, Релігійної організації "Релігійна громада парафії храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Релігійна організація парафія Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м. Чернівці Чернівецького міського благочиння (далі - позивач-1), Релігійна організація "Релігійна громада парафія храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви (далі - позивач-2) звернулись в суд з позовом до Чернівецької міської ради (далі - відповідач), у якому просять :

- визнати протиправним та скасувати Рішення 32 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №1179 від 27.04.2023 про визнання таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів "Про відведення земельних ділянок під будівництво та надання дозволу на будівництво і проектування підприємствам та організаціям міста" від 24.04.1990 р. №141/6 щодо передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських Митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі квартал 17, територія МКП "Історико-культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій" за адресою вул. Кишинівська, 1 в місті Чернівці"

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що рішенням 32 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради №1179 визнано таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів "Про відведення земельних ділянок під будівництво та надання дозволу на будівництво і проектування підприємствам та організаціям міста" від 24.04.1990 р. №141/6, щодо передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських Митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі квартал 17, території МКП "Історико- культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій" за адресою, вул. Кишинівська, 1.

Позивачі зазначають, що прийняття зазначеного вище рішення є необґрунтованим, ухваленим всупереч діючому законодавству, таким, що порушує законні права та інтереси останніх.

Позивачі вказували, що рішенням №1179 від 27.04.2023 Чернівецької міської ради скасовано попереднє рішення №141/6 від 24.04.1990, яким було передано Усипальницю Буковинських Митрополитів,що знаходиться на руському кладовищі, Свято-Миколаївському Кафедральному Собору, без їх згоди та згоди утвореної у 2008 році релігійної громади парафії храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви.

Тобто, зазначеним вище рішенням, релігійна організація "Релігійна громада парафія Храму-Усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви" вважається такою, що позбавлена законного права постійного користування будівлею храму - Усипальниця Буковинських Митрополитів.

Посилаючись на вимоги законодавства, якими в частині врегульовано спірні правовідносини, а також рішення Конституційного Суду України зазначили, що органи самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що позивачі, оскаржуючи рішення Чернівецької міської ради, вважають його таким, що позбавляє права постійного користування будівлею - ОСОБА_1 .

Аналізуючи зміст позовних вимог та виклад обставин, відповідач вказує, що спір у даній справі стосується користування ОСОБА_1 , а головною метою позивачів - отримання права користування зазначеним об`єктом.

Зважаючи на викладене, оскарження рішення Чернівецької міської ради 32 сесії VIII скликання за №1179 від 27.04.2023 про визнання таким, що втратив чинність пункт 3.5 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 24.04.1990 за №141/6, в частині передачі Свято-Миколаївському кафедральному собору Усипальниці Буковинських митрополитів, яка знаходиться на Християнському кладовищі, квартал 17, території МКП "Історико-культурний заповідник "Кладовища по вул. Зеленій за адресою вул.Кишинівська,1 в місті Чернівці - не належить до юрисдикції адміністративних судів.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі суд виходить із завдань адміністративного судочинства, якими відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, за приписами п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13.06.2018 у справі № 819/362/16, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2018 у справі № 826/27224/15, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Слід зазначити, що якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення приватних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень/бездіяльності є способом захисту цивільних (господарських ) прав та інтересів.

Суд звертає увагу, що у відповідності до п. 6 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на наведене суд вважає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Таким чином провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, відповідно до якої суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд також враховує, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства». Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії».

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини у пункті 44 рішення у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, висловлену в справі «Омельченко проти України» про визнання заяви, яка стосувалася розмежування юрисдикцій між адміністративним та цивільними судами, неприйнятною у зв`язку з відсутністю порушення права заявника на доступ до суду; Суд нагадав, що згідно з його прецедентною практикою, пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює «право на суд», в якому право на доступ до суду (тобто право на звернення до національних судів) становить лише один з його аспектів; для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ у справі «Церква села Сосулівка проти України»); Суд зазначає, що заявники мали можливість порушити провадження в національних судах, а суди ухвалити рішення, виходячи із суті їхніх позовів, незважаючи на початкову затримку, викликану питаннями щодо відповідної юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

При зверненні до суду позивачі сплатили судовий збір в розмірі 5368,00 грн., що підтверджується квитанціями від 26.05.2023, а тому зазначені кошти у зв`язку із закриттям провадження у справі підлягають поверненню позивачам.

Таким чином, суд, врахувавши суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Зважаючи на предмет позову та норми ст. 239 КАС України, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про право на звернення до місцевого загального суду в порядку господарського судочинства, а саме до Господарського суду Чернівецької області.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Чернівецької міської ради про закриття провадження - задовольнити.

2. Закрити провадження у справі №600/3486/23-а за позовом Релігійної організації парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння, Релігійної організації "Релігійна громада парафії храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви до Чернівецької міської ради визнання протиправним та скасування рішення.

3. Повернути Релігійній організації парафії Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви Свято-Николаївського храму м.Чернівці Чернівецького міського благочиння 2684,00 грн, сплачених до Державного бюджету України за подання позовної заяви.

4. Повернути Релігійній організації "Релігійна громада парафії храму-усипальниці на честь Трьох Святителів Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви 2684,00 грн, сплачених до Державного бюджету України за подання позовної заяви.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя І.В. Маренич