Справа № 380/11111/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.05.2023 №62 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723, п.п 10,12 ЗУ "Про державну службу" від 10.12.2015 №889 на підставі листа-довідки від 01.05.2023 №2603-вих-474, виданого Управлінням соціального захисту департаменту соціального захисту Львівської міської ради в розмірі 60% від заробітку за березень 2023 року, з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 02.05.2023.

Ухвалою від 25.05.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 02.05.2023 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державну службу» №889. Стверджує, що на час звернення до відповідача позивач має всі умови щодо стажу державної служби, визначеного п.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 та щодо віку і страхового стажу, визначеного ч.1 ст.37 Закону №3723. Також позивач зазначає, що вона з 1997 року працює на посадах державного службовця в органах місцевого самоврядування, прийняла присягу державного службовця, а з 2001 року присягу посадової особи місцевого самоврядування з присвоєнням 13, а в подальшому12 та 11 рангів. Відтак, наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058 на пенсію державного службовця відповідно до Закону №3723, з урахуванням п.п.10,12 Прикінцевих положень Закону №889.

Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у зарахуванні стажу роботи та в переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889- VIII неправомірною.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач 1 надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позову, мотивуючи тим, що з 01.05.2016 набув чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 №889- VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. Згідно з пунктом 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 №889, право на призначення пенсії відповідно до ст.37Закону №3723 мають особи, які на день набрання чинності Закону №889: - мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; - на день набрання чинності Закону №889 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах державних службовців, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Зауважує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону та Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Зважаючи на те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, відсутні законні підстави для переведення на пенсію за нормами Закону №889.

Відповідач 2 заперечує щодо заявлених позовних вимог, стверджує, що пунктом 10. 12 розділу ХІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до ст.37Закону №3723 мають особи, які на день набрання чинності Закону №889: - мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; - на день набрання чинності Закону №889 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах державних службовців, визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. Зауважує, що ст.25 Закону №3723 визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлено ранги державних службовців. Якщо цією статтею не визначено конкретний державний орган, посади в якому віднесено до відповідних категорій посад державної служби, при визначенні права особи на пенсію державного службовця слід керуватися нормативно-правовими актами , якими в подальшому було віднесено такий орган та посади до посад державної служби. Стверджує, що станом на 01.05.2016 стаж ОСОБА_1 на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України складає 18 років 08 місяців 23 дні, що не дає право на пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу». Окрім того на день набрання чинності ЗУ «Про державну службу» ОСОБА_1 не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування. Стверджує, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби. Відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що не заперечується сторонами по справі.

02.05.2023 позивач звернулась до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова із заявою про перехід на пенсію за іншим Законом.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.05.2023 №62 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відмова вмотивована наступним: «...Слід зазначити, що станом на 01.05.2016 стаж ОСОБА_1 на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України складає 18 років 08 місяців 23 дні, що не дає право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Окрім того на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування…».

Не погодившись із відмовою, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні правові норми.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-XII).

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зі змісту наведених норм видно, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 від 01.02.1982 НОМЕР_1 , наявної в матеріалах справи, судом встановлено, що позивачка працювала на посадах:

- 24.07.1997 прийнята на посаду спеціалістки відділу субсидії Ів.Франківського міськвиконкому, присвоєно 13 ранг державного службовця, прийнята присяга;

- 01.02.1998 переведена на посаду спеціаліста першої категорії відділу субсидії Ів.Франківського міськвиконкому; 23.08.2001 прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування; 20.09.2001 присвоєний 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування; 26.12.2001 присвоєний 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 29.12.2003 присвоєний 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування; 10.10.2005 звільнена у зв`язку з переведенням в Сихівську районну адміністрацію м.Львова;

- 11.10.2005 призначена на посаду спеціаліста 1 категорії відділу праці та соціального захисту населення за переведенням з Івано-Франківського міськвиконкому; збережений 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 04.01.2007 переведена за її згодою на посаду завідувача сектору з призначення всіх видів допомог Сихівського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- 10.06.2009 переведена на посаду спеціаліста І категорії сектора прийняття заяв Сихівського відділу спеціального захисту.

Отже, згідно записів в трудовій книжці позивачки ОСОБА_1 , починаючи з 24.07.1997 та по сьогодні, працювала на посадах в Івано-Франківському міськвиконкомі та у Львівській міській раді.

Проте, як встановлено судом, відповідачем відмовлено у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу», оскільки станом на 01.05.2016 її стаж на посадах державної служби складає 18 років 08 місяців 23 дні (що є не достатнім стажем згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889) та вона не займала посади державної служби, а була посадовою особою органу місцевого самоврядування (як передбачено п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889).

Тобто, фактичною підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є відсутність у неї права на призначення пенсії за Законом України «Про державну службу» №3723-XII, оскільки 1) не має 20 років стажу на посадах віднесених до посад державної служби (станом на 01.05.2016); 2) посада на якій працювала ОСОБА_1 станом на 01.05.2016, а саме посади осіб органів місцевого самоврядування, не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII.

Суд не погоджується з позицією пенсійного органу, зважаючи на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, який застосовується починаючи з 01.05.2016 (далі - Порядок №622).

Відповідно до пунктів 2,3 Порядку №622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу": мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають: жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок №229).

Згідно з пунктом 6 Порядку №229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Приписами пункту 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994 №239 "Про віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців" затверджений Порядок віднесення посад працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців (далі Порядок №239).

Разом з тим, пунктом 1 Порядку №239 передбачено, що до посади працівників місцевих Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів відносяться до:

- сьома категорія - посади радників, консультантів, спеціалістів секретаріатів районних, районних у містах Києві та Севастополі Рад народних депутатів; спеціалістів апаратів виконкомів районних у містах, міських Рад міст районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів та інші прирівняні до них посади.

При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Тобто, як Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).

Зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018, прийнятій у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ці обставини вказують на безпідставність доводів відповідача про те, що стаж роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.

Суд зазначає, що відповідач 1 у своєму рішенні стверджує, що на час набрання чинності Законом №889 (01.05.2016) стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державної служби визначених ст.25 Закону та актами Кабінету Міністрів України складає 18 років 08 місяців 23 дні, що є не достатнім для призначення пенсії позивачу відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Проте, відповідачем 1 залишено поза увагою той факт що станом на дату набрання чинності Закону №889 позивач займала посади державної служби та стаж її роботи на посадах віднесених до посад державної служби становив більш як 10 років (а саме 18 років як стверджує сам відповідач 1 у рішенні).

Тобто, позивачем дотримано всіх необхідних вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII для призначення їй пенсії за віком на умовах статті 37 Закону № 3723-ХІІ, зокрема, вік позивачки - 61 рік, стаж державної служби станом на дату набрання чинності Закону №889 - більш як 10 років, страховий стаж - понад 30 років (що підтверджується копією трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 та індивідуальними відомостями про застраховану особа (форма ОК-5).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно прийнято рішення від 04.05.2023 №62, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII згідно заяви від 02.05.2023.

Згідно з частинами 1,2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

На підставі викладеного, суд вважає протиправним рішення від 04.05.2023 №62 про відмову в переході на пенсію згідно із Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державного службовця, відтак порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком, відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» №3723, п.п. 10,12 ЗУ «Про державну службу» №889 на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.05.2023 та доданих до неї документів.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04.05.2023 №62, яким відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію згідно Закону України Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10) перевести ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 19.12.1993 року № 3723-ХІІ, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889, на підставі поданої заяви та доданих до неї документів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( місцезнаходження: 65012, м.Одеса, вул.Канатна, 83).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.