Справа № 140/745/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року ЛуцькСправа № 140/745/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2021 по 29.12.2021 включно; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.03.2021 по 29.12.2021 включно.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач проходила військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 та знаходилася на всіх видах забезпечення, що передбачені законодавством для військовослужбовців.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України від 12.02.2021 №81-ОС позивача звільнено з військової служби в запас (у зв`язку з закінченням строку контракту), а наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України 12.03.2021 №132-ОС, позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 12.03.2021.

Станом на 12.03.2021, на день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана була провести з позивачем повний розрахунок. Проте, Військова частина НОМЕР_1 не провела з позивачем повний розрахунок з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги при звільненні, чим порушила вимоги нормативно-правових актів, вказаних у позовній заяві.

Кошти щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно надійшли на картковий рахунок позивача в АТ КБ Приватбанк лише 12.05.2021 в сумі 17235,38 грн, кошти щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №140/3974/21 надійшли на картковий рахунок позивача в АТ КБ Приватбанк лише 29.12.2021 в сумі 61572,74 грн.

Вважає, що протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 полягає у непроведенні повного розрахунку та невиплаті їй належних грошових сум при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 12.03.2021, чим було порушено її права.

Таким чином, суб`єктом владних повноважень було допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням ст. 116 КЗпП України та у відповідності до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог статті 262 КАС України (а.с.27).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2022 провадження в даній адміністративній справі зупинено до моменту припинення на території України воєнного стану на підставі пункту 5 частини 1 статті 236 КАС України.

В поданому до суду 19.05.2022 відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позивачу під час проходження військової служби виплачувалося належне грошове забезпечення, яке обчислювалося та нараховувалося у межах, виділених НОМЕР_2 прикордонному загону коштів. Вважає, що норми Кодексу законів про працю України не поширюються на військовослужбовців Державної прикордонної служби України та на правовідносини щодо проходження військової служби, які регулюються нормами спеціального законодавства.

Зазначає, що з аналізу положень статті 117 КЗпП України вбачається, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому стаття 117 КЗпПУ не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого від 12.03.2021 №132-ос, позивача було виключено зі списків прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення. Позивачем не заперечувалось, що виплати грошового забезпечення проведена прикордонним загоном вчасно. Враховуючи своєчасність виплати грошового забезпечення доводи позивача щодо виплати середнього заробітку за час розрахунку при звільненні є безпідставними.

Зазначає, що в розумінні вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та одноразова грошова допомога при звільненні не входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, тобто не є складовою винагороди за виконану роботу (службу). У зв`язку з цим, доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин вимог статті 117 КЗпП є безпідставними.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 провадження в даній адміністративній справі поновлено.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходила військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України, зокрема, по 12.03.2021 - у Військовій частині НОМЕР_1 та знаходилась на всіх видах забезпечення, що передбачені законодавством для військовослужбовців, що підтверджується матеріалами справи.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України 12.03.2021 №132-ОС По особовому складу капітана ОСОБА_1 , помічника начальника відділу начальника групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б), звільнену з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України від 12.02.2021 №81-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 12.03.2021. Остаточною датою закінчення військової служби вважається 12.02.2021. Вказаним наказом передбачено виплатити ОСОБА_1 надбавку за особливості проходження служби у розмірі 40% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премію у розмірі 93% посадового окладу (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, в період проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 грошове забезпечення позивача здійснювалося Військовою частиною НОМЕР_1 .

Станом на 12.03.2021, в день виключення позивача зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало їй до видачі за період проходження військової служби та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу 12.05.2021 на картковий рахунок було перераховано кошти в сумі 17235,38 грн (грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало їй до видачі), а кошти в сумі 61572,74 грн щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №140/3974/21 надійшли на картковий рахунок позивача 29.12.2021, з урахуванням відрахування військового збору, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ КБ Приватбанк (а.с.25).

Позивач, у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум в частині невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало їй до видачі та одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 12.03.2021 по день фактичної виплати вказаних складових грошового забезпечення 29.12.2021.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За таких обставин суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак вони врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даного спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України 12.03.2021 №132-ОС По особовому складу капітана ОСОБА_1 , помічника начальника відділу начальника групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » І категорії (тип Б), звільнену з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Держприкордонслужби України від 12.02.2021 №81-ОС за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення з 12.03.2021.

Позивач у позовній заяві вказує, що на дату закінчення проходження нею військової служби відповідач не виплатив їй грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало їй до видачі за період проходження військової служби та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Разом з тим, Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу 12.05.2021 на картковий рахунок було перераховано кошти з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало їй до видачі в сумі 17235,38 грн, з урахуванням відрахування військового збору, що не заперечується відповідачем. При цьому, розмір виплаченої суми позивачем не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №140/3974/21 було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Кошти в сумі 61572,74 грн щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №140/3974/21 надійшли на картковий рахунок позивача 29.12.2021, з урахуванням відрахування військового збору, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ КБ Приватбанк (а.с.25).

Відтак, оскільки виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі за період проходження військової служби проведена відповідачем 12.05.2021, тому фактично затримка у розрахунку при звільненні склала з 13.03.2021 по 11.05.2021. Оскільки виплата одноразової грошової допомоги при звільненні проведена відповідачем 29.12.2021, тому фактично затримка у розрахунку склала з 13.03.2021 по 28.12.2021.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з нею не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено з нею повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2021 по день остаточного розрахунку 28.12.2021.

Як зазначалось вище, пунктом 293 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розрахунок з позивачем за всіма видами належного їй на день звільнення з військової служби матеріального та грошового забезпечення, повинен здійснюватись органом Держприкордонслужби, у якому вона проходила службу на день звільнення, а саме Військовою частиною НОМЕР_1 .

Отже, оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 остаточний розрахунок з позивачем (виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало їй до видачі та одноразової грошової допомоги при звільненні) проведено лише 29.12.2021, тому фактично затримка у розрахунку з 13.03.2021 (наступного дня після виключення із списків з особового складу у зв`язку зі звільненням) по 28.12.2021 року (по день фактичного розрахунку 29.12.2021) склала - 291 день.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки

проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою, наданою Військовою частиною НОМЕР_1 , про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 11.05.2022 №1, за два останні повні місяці перед звільненням (січеньлютий 2021 року) їй нараховано грошове забезпечення (яке враховується для розрахунку) в сумі: 15596,00 грн за січень 2021 року (посадовий оклад 4790,00 грн, оклад за військове звання 1200,00 грн, надбавка за вислугу років 1797,00 грн, надбавка за кваліфікацію 143,70 грн, надбавка за особливості проходження служби 3114,80 грн, премія 4550,50 грн) та 15500,20 грн за лютий 2021 року (посадовий оклад 4790,00 грн, оклад за військове звання 1200,00 грн, надбавка за вислугу років 1797,00 грн, надбавка за кваліфікацію 143,70 грн, надбавка за особливості проходження служби 3114,80 грн, премія 4454,70 грн), що за два місяці становить 31096,20 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 527,05 грн (31096,20 грн /59, де 59 кількість календарних днів у січні-лютому 2021 року) (а.с.61)

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 153371,55 грн (527,05 грн х 291 день = 153371,55 грн).

Таким чином, з огляду на загальний обсяг несвоєчасно виплаченої компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі в розмірі 17235,38 грн та одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 61572,74 грн, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 153371,55 грн є неспівмірним по відношенню до відповідальності роботодавця (Військової частини НОМЕР_1 ) та підлягає до зменшення.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц).

Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами:

з 13.03.2021 по 15.04.2021 становила 6,5 % річних;

з 16.04.2021 по 22.07.2021 становила 7,5 % річних.

з 23.07.2021 по 09.09.2021 становила 8 % річних;

з 10.09.2021 по 09.12.2021 становила 8,5 % річних.

з 10.12.2021 по 28.12.2021 становила 9 % річних.

З огляду на загальний обсяг несвоєчасно виплаченої компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі (17235,38 грн) приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 199,91 грн.

з 13.03.2021 по 15.04.2021 (34 дні) становила 6,5 % річних;

з 16.04.2021 по 11.05.2021 (26 днів) становила 7,5 % річних.

Розрахунок:

1) 6,5 % річних/365 днів року = 0,018 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 17235,38 грн х 0,018 %) х 34 днів = 105,48 грн;

2) 7,5 % річних/365 днів року = 0,021 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 17235,38 грн х 0,021 %) х 26 день = 94,11 грн.

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат за несвоєчасно виплачену компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі становить 199,91 грн (105,48 грн + 94,11 грн = 199,91 грн).

З огляду на загальний обсяг несвоєчасно виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні (61572,74 грн) приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 3888,94 грн.

з 13.03.2021 по 15.04.2021 (34 дні) становила 6,5 % річних;

з 16.04.2021 по 22.07.2021 (98 днів) становила 7,5 % річних.

з 23.07.2021 по 09.09.2021 (49 днів) становила 8 % річних;

з 10.09.2021 по 09.12.2021 (91 день) становила 8,5 % річних.

з 10.12.2021 по 28.12.2021 (19 днів) становила 9 % річних.

Розрахунок:

1) 6,5 % річних/365 днів року = 0,018 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 61572,74 грн х 0,018 %) х 34 днів = 376,83 грн;

2) 7,5 % річних/365 днів року = 0,021 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 61572,74 грн х 0,021 %) х 98 день = 1267,17 грн.

3) 8 % річних/365 днів року = 0,022 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 61572,74 грн х 0,022 %) х 49 днів = 663,75 грн.

4) 8,5 % річних/365 днів року = 0,023 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 61572,74 грн х 0,023 %) х 91 день = 1288,72 грн.

5) 9 % річних/365 днів року = 0,025 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 61572,74 грн х 0,025 %) х 19 днів = 292,47 грн.

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат за несвоєчасно виплачену одноразову грошову допомогу при звільненні становить 3888,94 грн (376,83 грн + 1267,17 грн + 663,75 грн +1288,72 грн + 292,47 грн = 3888,94 грн).

Таким чином, загальна сума розміру ймовірних майнових втрат, що підлягає виплаті позивачу становить 4088,85 грн (3888,94 грн + 199,91 грн).

З огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд з огляду на приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача розмір виплат у сумі 4088,85 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби з виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2021 по 28.12.2021 в сумі 4088,85 грн.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, а саме виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало їй до видачі та одноразової грошової допомоги при звільненні у день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 березня 2021 року по 28 грудня 2021 року в сумі 4088,85 грн (чотири тисячі вісімдесят вісім гривень 85 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ).

Суддя Т.М. Димарчук