Справа № 120/3453/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 липня 2023 р. Справа № 120/3453/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України, який досяг 16-річного віку, від 18.03.2023 року. Позивач вказує на те, що у нього на утриманні знаходиться троє дітей і він, відповідно, не підлягає мобілізації. Відтак, зазначає, що відповідно до п. 2-6 Правил № 57 має право на перетин державного кордону.

Представником відповідача до суду надано відзив, у якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Відповідач акцентує увагу на тому, що позич є депутатом міської ради. Таким чином, до окремої категорії громадян, діяльність яких пов`язана із виконанням державницько-представницьких інтересів, передбачено можливість виїзду з території України під час дії воєнного стану лише у службових цілях.

До суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач неодноразово здійснював виїзди за кордон. Представник позивача наголошує, що вказане свідчить про неоднакове застосування норм законодавства, що у свою чергу порушує принцип правової визначеності.

Окрім того представником надано заяву про долучення письмових доказів, що підтверджують факт неодноразового перетинання позивачем державного кордону, а саме належним чином засвідчені копії закордонного паспорту позивача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач є багатодітним батьком, що підтверджується посвідченням батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_2 від 02.04.2019 року та депутатом Немирівської міської ради, що підтверджується посвідченням № 1 від 30.11.2020 року.

18.03.2023 року позивач прибув на пункт пропуску "Могилів-Подільський-Отачь" з метою перетину державного кордону.

Під час проходження позивачем прикордонного контролю, у ході внесення його анкетних даних відбулося спрацювання бази даних Гарт-1/П, по індексу "В", згідно якого Адміністрацією ДПС позивача поставлено на контроль, та відповідно останній має право на перетин державного кордону під час воєнного стану лише на підставі документу про службове відрядження.

Так, інспектором ПС 1 категорії віпс "Могилів-Подільський" (тип А), майстер-сержантом ОСОБА_2 було прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, у зв`язку з обмеженнями, визначеними п. 2-14 Правил № 57.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Гарантоване ст. 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022 року). Указами Президента воєнний стан неодноразово продовжувався. Так, правовий режим воєнного стану був дійсним як на момент виникнення спірних правовідносин, так і станом на теперішній час.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону № 389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 5 Закону № 389-VIII).

Згідно пункту 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Відповідно до п. 3 Указу № 64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження у тому числі встановленого ст. 33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Згідно з п. 2 Указу № 64/2022 зобов`язано військове командування (Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командирів військових з`єднань, частини Збройних Сил України, Державну прикордонну службу України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону унормовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (далі - Правила № 57).

З метою врегулювання особливостей, винятків та обмежень у реалізації прав громадян України на виїзд за межі території України, а із цим і прав на перетин державного кордону, після введення на усій території України воєнного стану, Урядом неодноразово вносилися зміни до Правил № 57.

З поміж інших змін, які підлягають застосуванню в умовах воєнного стану, до Правил № 57 внесено зміни на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 року № 69 "Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України", якою внесено зміни до п. 2-6 та доповнено новим пунктом 2-14.

Так, п. 2-14 Правил № 57 регламентовано, що у разі введення в Україні воєнного стану, зокрема депутати місцевих рад мають право перетинати державний кордон на підставі відповідних рішень про службові відрядження.

Цими правилами передбачено перелік осіб та випадків, при яких у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи матимуть право перетинати державний кордон.

Суд, акцентує увагу на тому, що у вказаному переліку не міститься такої категорії осіб, як жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Водночас, п. 2-6 Правил № 57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України від 21.10.1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, позивач вказує на те, що посилання у п. 2-6 Правил № 57 на п. 2-14 цих Правил не виключає можливість застосування абз. 4 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, посилаючись на колізію норм законодавства.

Суд не погоджується з твердженнями позивача з огляду на наступне.

Закон № 3543-XII встановлює виключно правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. Тобто вказаним законом не визначено коло осіб, які автоматично мають право перетину кордон в умовах правового режиму воєнного стану з огляду на те, що не підлягають призову.

Суд повторно зазначає, що перелік осіб, які мають право перетину кордону в умовах воєнного стану визначено виключно п. 2.1 та 2.2. Правил № 57. До то ж суд зазначає, що положення, які містяться у ст. 23 Закону № 3543-XII фактично частково продубльовані у зазначених пунктах Правил № 57.

До того ж, абз. 2 п. 2-14 встановлено випадок пропуску через державний кордон із числа зазначених у цьому пункті осіб, а саме пропуск жінки (у тому числі тієї, яка є усиновлювачем, опікуном, піклувальником, однією з прийомних батьків або однією з батьків-вихователів) та/або чоловіка, який є одиноким батьком, одиноким усиновлювачем або опікуном, піклувальником, прийомним батьком чи батьком-вихователем (за умови, що він не перебуває у шлюбі та самостійно виховує та утримує дитину без участі матері), які мають або виховують дитину/дітей віком до 18 років, під час їх виїзду за межі України з метою відвідування таких дітей, які перебувають за межами України, або для супроводження таких дітей для виїзду за межі України здійснюється уповноваженими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних підтвердних документів.

Вказаним виключення підтверджується не застосування умови пропуску п. 2-6 до певних категорій осіб, визначених у ст. 23 Закону № 3543-XII, за умови наявності у них відповідного статусу, зазначеного у п. 2-14, оскільки чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років також є особами, що не підлягають мобілізації.

Окрім того, п. 2-16 та п. 2-17 передбачено інші винятки, які дозволяють виїхати за кордон встановленій категорії осіб без дозволу відрядження: для лікування за кордоном здійснюється за наявності документів, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, та листа Міністра охорони здоров`я про погоджений з іноземною стороною перелік осіб, яких заклади охорони здоров`я іноземних держав можуть прийняти на лікування за кордоном та у разі смерті за кордоном одного із членів сім`ї першого або другого ступеня споріднення.

До того ж суд зазначає, що метою внесення змін до Порядку № 59 було встановлення можливості виїзду конкретних категорій осіб, діяльність яких пов`язана із виконанням державницько-представницьких інтересів, за межі України виключно у службові відрядження.

Відтак, суд дійшов до висновку, що у контексті даної справи відсутня будь-яка колізія, з огляду на те, що приналежність до категорії осіб, визначених у п. 2-14 Порядку № 59, виключає можливість застосування положень ст. 23 Закону № 3543-XII у розрізі п. 2-6 цього Порядку. Вказане повністю узгоджується з метою таких доповнень у Порядку № 59 та компенсується встановленими для вказаної категорії осіб випадків при яких здійснюється пропуск за кордон.

Окремо суд зазначає щодо твердження позивача стосовно того, що відповідач, виконуючи свої повноваження не забезпечив сталості практики.

Так, позивач вказує на те, що він неодноразово перетинав кордон України після 27.01.2023 року, відтак відповідачем допущено неоднакове застосування законодавства України щодо правил перетину державного кордону, що не узгоджується з принципом верховенства права.

Суд наголошує, що норми законодавства та практика їх застосування не є константою, оскільки залежить від змінних обставин, зокрема підстав виїзду, наявності інформації, роботи системи тощо.

Так, суд акцентує увагу, що відповідно до відомостей бази даних Гарт-1/П (а.с. 31) датою постановки позивача на облік ДПС України є 14.03.2023 року, а відмітки у закордонному паспорті позивача свідчать про те, що після вказаних дат перетин кордону не здійснювався.

До того ж суд зазначає, що прийняття рішення здійснюється уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Ймовірне ігнорування посадовою особою норм законодавства не може бути підставою для подальшого застосування такої практики. Вказане жодним чином не відповідатиме принципу верховенства права, що втілюється у належному виконанні норм права.

Таким чином, неодноразові перетини позивачем державного кордону України не можуть бути підтвердженням наявності законного права на перетин кордону в умовах воєнного стану.

Принагідно суд зазначає, що рішення про відмову в перетині державного кордону є актом одноразового застосування, а відтак не є юридичною забороною виїзду закордон у подальшому за наявності відповідних на те підстав.

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що рішення відповідача про відмову в перетинанні державного кордону є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування в судовому порядку відсутні. Відтак, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2., код ЄДРПОУ НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович