Справа № 160/17504/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/17504/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Юрчук М.О.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Довженко О.В.,

представника відповідача Шаповал В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року (головуючий суддя Жукова Є.О.)

в адміністративній справі №160/17504/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 03.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління податкової служби України у Дніпропетровській області:

від 21.07.2017 року № 9057-1302 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2017 рік;

від 06.04.2018 року № -0466 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2018 рік;

від 13.05.2019 року № 28341-5050-0466 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2019 рік.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 р. у справі №160/17504/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень, залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви до 18.11.2022 року.

Роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом надання до суду: заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, вказавши інші підстави для поновлення строку.

21.11.2022 р. позивачем подано заяву на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2022 р., згідно якої зазначено, що про наявність зазначених податкових повідомлень-рішень позивачу стало відомо лише 09.09.2022 року, оскільки вони були направлені відповідачем на адресу АДРЕСА_1 , однак позивач з 23.07.2002 року зареєстрований та постійно проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 ., що підтверджується копією паспорту (а.с.20-21).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Свою позицію щодо наявності підстав для повернення позовної заяви суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивачем не зазначено, з яких саме підстав він змушений був звернутись до суду саме 03.11.2022 р., що підтверджується відбитком штемпеля Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2022 р. вх.№79409/22, тоді як, оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

від 13.05.2019 року № 28341- 5050-0466 на суму 15161,69 грн.;

від 21.07.2017 року № 9057-1302 на суму 15161,69 грн.;

від 06.04.2018 року № -0466 на суму 15161,69 грн.,

сформовані контролюючим органом в 2017 р., 2018 р. та 2019 р., та будь-яких доказів, у відповідності до норм ст. 74-78 КАС, щодо пропуску строку звернення до суду, визначеного ст.122 КАС України, позивачем до суду надано не було. Вказав, що станом на 22.11.2022 року вказані вище недоліки позовної заяви не були усунені позивачем у зазначений в ухвалі строк, тому дійшов висновку повернути позовну заяву разом з доданими до неї документами позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що лише 09.09.2022 року ОСОБА_1 стало відомо про існування податкових повідомлень-рішень:

від 13.05.2019 року № 28341- 5050-0466 на суму 15161,69 грн.;

від 21.07.2017 року № 9057-1302 на суму 15161,69 грн.;

від 06.04.2018 року № -0466 на суму 15161,69 грн.,

які були виставлені Відповідачем. Відомо заявнику це стало з матеріалів справи №160/14972/20, з якою ознайомився його представник, де з позивача у даній справі були стягнуті кошти за спірними податковими повідомленнями-рішеннями. Зауважив, що позивач з 23.07.2022 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У той час, податковий орган направляв спірні податкові повідомлення-рішення на адресу: АДРЕСА_1 . На підтвердження місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , надає паспорт.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи ОСОБА_1 зазначено місце проживання АДРЕСА_1 . Також зазначає, що і на даний час (станом на 05.04.2023) місце проживання позивача АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи в порядку письмового провадження виникла необхідність оглянути в судовому засіданні паспорт позивача, тому ухвалою від 30.05.2023 року суд апеляційної інстанції визначив розгляд справи в судовому засіданні на 22.06.2023 року о 14,00.

У зв`язку з хворобою члена колегії Божко Л.А., розгляд справи відкладено до 06.07.2023.

В судовому засіданні позивач та представник позивача (кожен окремо) підтримали доводи апеляційної скарги, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Посилаються на те, що позивач з 2002 року проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак податковий орган направив спірні податкові повідомлення-рішення на адресу: АДРЕСА_1 , за якою позивач не проживає, тому не міг знати про існування цих податкових повідомлень-рішень.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив. Вважає, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, оскільки згідно даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи ОСОБА_1 зазначено місце проживання АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частина 1 статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (ПК України).

Так, статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

В силу пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу. Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Головне управління податкової служби України у Дніпропетровській області:

від 21.07.2017 року № 9057-1302 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2017 рік;

від 06.04.2018 року №-0466 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2018 рік;

від 13.05.2019 року № 28341-5050-0466 про нарахування зобов`язання з земельного податку у розмірі 15161,69 грн. за 2019 рік,

однак звернувся із даним позовом до суду лише 03.11.2022 року, тобто із пропуском строку звернення до суду.

При цьому в клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду та в апеляційній скарзі позивач вказує, що 09.09.2022 року ОСОБА_1 стало відомо про існування податкових повідомлень-рішень:

від 13.05.2019 року № 28341- 5050-0466 на суму 15161,69 грн.;

від 21.07.2017 року № 9057-1302 на суму 15161,69 грн.;

від 06.04.2018 року № -0466 на суму 15161,69 грн., - які були виставлені Відповідачем.

Позивач зазначає, що йому стало відомо про наявність спірних податкових повідомлень-рішень з матеріалів справи №160/14972/20, з якою ознайомився його представник, де з позивача у даній справі були стягнуті кошти за спірними податковими повідомленнями-рішеннями. Однак він з 23.07.2002 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , натомість, податковий орган направляв спірні податкові повідомлення-рішення на адресу: АДРЕСА_1 , (де він не проживає).

В судовому засіданні досліджено паспорт позивача та з`ясовано, що позивач, дійсно, з 23.07.2002 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначена обставина дає підстави для висновку, що відповідачем направлені спірні податкові повідомлення-рішення не за адресою проживання позивача.

Як наслідок, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що направлення спірних податкових повідомлень-рішень за адресою: АДРЕСА_1 , (де позивач не проживає), не може бути визнано належним направленням цих податькових повідомлень-рішень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, в даних правовідносинах право доступу до суду та можливість захисту свого права в судовому порядку привалює над формалізмом щодо додержання строків звернення до суду.

Також направлення відповідачем податкових повідомлень-рішень згідно даних Державного реєстру фізичних осіб платників податків про реєстраційні дані фізичної особи ОСОБА_1 (де зазначено місце проживання позивача: АДРЕСА_1 ) не звільняє відповідача від обов`язку направити податкові повідомлення-рішення за належною адресою.

Усуваючи надмірний формалізм, який було допущено судом першої інстанції, щодо застосування строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для визнання пропуску поважними.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Згідно з положеннями частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 КАС України.

Пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Водночас, слід зазначити, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення.

Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає.

Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Саме такі висновки зазначені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.05.2022 року у справі № 340/4117/20.

Проаналізувавши факт звернення позивача до суду з позовом, поведінку позивача після отримання ухвали суду про повернення позову, підтвердження, що позивач не проживає за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у своїй сукупності ці обставини свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції припустився помилкового висновку про наявність підстав для повернення позову, оскільки пропуску строку звернення до суду є поважним, що дає підстави для його поновлення.

Отже апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції від 22.11.2022 року - скасуванню, справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 312, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2022 року в адміністративній справі №160/17504/22 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 06.07.2023 та касаційному оскарженню не підлягає.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 06.07.2023.

В повному обсязі постанова виготовлена 10.07.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя С.В. Білак

суддя О.М. Лукманова