Справа № 420/9308/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9308/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - Боднар М., представника відповідача - Дідух С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, що становить 744300 грн.

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, що становить 744300 грн.,

- стягнути з відповідача Міністерства оборони України на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань моральну шкоду у сумі - 100 000 грн.

Вирішити питання стягнення судових витрат з відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання 25.05.2022 отримав мінно-вибухову травму. Внаслідок травмування військово-лікарською комісією № 1 встановлено непридатність позивача до військової служби. Позивачу присвоєно другу групу інвалідності, інвалідність пов`язана із захистом Батьківщини. У лютому 2023 року відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердж. постановою КМУ від 25.12.2013 №975, позивач звернувся до Одеського обласного ТЦК та СП із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року. Листом Одеського обласного ТЦК та СП від 31.03.2023 повідомлено позивача про направлення документів з висновком щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги 16.02.2023 до Департаменту соціального забезпечення МОУ на розгляд комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Позивач вважає, що його права порушені з боку відповідача, так як закон зобов`язує виплатити одноразову грошову допомогу у розмірах та в терміни, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги , затвердж. Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок № 975).

Позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2021 року, в якому позивачу була встановлена інвалідність ІІ групи. Відповідно до ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи. Позивач наполягає на тому, що вперше інвалідність II групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини позивачу встановлено довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (серія 12 ААВ) від 31.08.2022., а тому для обрахунку підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022. Згідно абз.4 ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2022рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складав 2481 гривня. Відтак, сума одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу становить 744300 грн. Пунктом 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975, встановлено що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обгрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Відповідач зобов`язаний був відповідно до законодавства у місячний термін (з 16.02.2023 по 16.03.2023) прийняти рішення щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, що становить 744300 грн. та перерахувати позивачу, що ним не зроблено, що можливо розцінювати як протиправна бездіяльність, та зобов`язати відповідача вчинити певні дії по нарахуванню та виплаті грошової допомоги.

Позивач також просить стягнути моральну шкоду, посилаючись на ч. І ст.23 ЦК України. Наявність завданої моральної шкоди підтверджується фактом протиправних дій відповідача що полягає у бездіяльності відповідача щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивачу, та негативними наслідками, які позивач зазнає у зв`язку з такими протиправними діями відповідача, а саме те що стан здоров`я позивача не покращується, а навпаки погіршується, і позивач потребує щоденного медикаментозного лікування, що на сьогоднішній день коштує дорого, та позивач розраховував на ці кошти для можливості лікуватися. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає у постійній нервовій та психологічній напрузі, душевних стражданнях, яких зазнає позивач щоденно, що пов`язано з тим, що діями відповідача по не виплаті грошової допомоги позивач не може жити нормальним здоровим життям і займатися реабілітацією після участі у війні, внаслідок чого позивачу доводиться позичати кошти на лікування, звертатися до фахівців за правовою допомогою, на що витрачається значний час, сили, та нервова (психічна) енергія. Факт заподіяння моральних страждань, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою моральною шкодою, позивач оцінює розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Просить врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року по справі № 2а-11853/10/1570.

Ухвалою суду від 05.05.2023 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, залучено до участі у розгляді справи третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, витребувані додаткові докази, призначено підготовче засідання на 06.06.2023 об 11.00 годин в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду.

25.05.2023 до суду надішов відзив на позовну заяву, в якому Міністерство оборони заперечує проти позову, та посилається на рішення Комісії Міноборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.05.2023 № 15/975 (у вигляді витягу з протоколу засідання) про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 70 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2020 рік), в сумі 483460 гривен 00 копійок, оскільки вперше інвалідність 3-ї групи була встановлена позивачу в 2020 році. Відповідно до пункту 3 Постанови №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Пункт 8 Порядку № 975 передбачає, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. МОУ під час призначення розмірів одноразової грошової допомоги у вигляді прожиткових мінімумів, встановлених Законом на 01 січня календарного року, керується п. 6 ПКМУ № 975 від 25.12.2013 зі змінами та доповненнями, внесеними ПКМУ № 335 від 18.05.2017, а саме: призначення кратного прожиткового мінімуму здійснюється станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст. 1167 ЦК України передбачений для деліктної відповідальності та на спірні відносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності. Законодавством України для даних правовідносин, а саме настання інвалідності у особи, яка проходила військову службу та інвалідність пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, встановлюються спеціальні норми законодавства, які передбачають соціальні гарантії держави у разі ушкодження здоров`я, оскільки в даних правовідносинах відсутні деліктні зобов`язання, через що виключається застосування до цих правовідносин такого інституту цивільного права, як відшкодування шкоди, через що вимоги позивача не є обґрунтованими. Також відповідач зазначає, що є підстави для закриття провадження у справі за п.8 ч.1 ст. 238 КАС України, який передбачає, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

3-я особа надала суду копії документів, які були надіслані Міністерству оборони 17.02.2023. Письмових пояснень щодо спору суду не надіслала.

30.05.2023 представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем порушений місячний термін прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги з моменту подання заявником заяви. Позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої за встановлення 2-ї групи інвалідності, отриманої у 2022 році та пов`язаної із захистом Батьківщини, у 300-х кратному розмірі прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2022 року, що складає 744300 грн., без відрахування виплаченої одноразової грошової допомоги за інвалідність III групи, отриманої у 2020 році та розрахованої з розміру прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2020 року, так як інвалідність позивача, яка була оформлена у 2020 році стосуються встановлення інвалідності у зв`язку з проходженням військової служби, натомість встановлення II групи інвалідності у 2022 році зумовлене іншими захворюваннями, пов`язаними із захистом Батьківщини. Тобто, II група інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини, була встановлена не внаслідок повторного медогляду та зміни групи інвалідності, а внаслідок фактичного первинного медичного огляду після інших захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

У підготовче засідання 06.06.2023 представники учасників справи з`явились.

Представник позивача подав заяву про зміну предмету позовних вимог, в якій просить визнати протиправною бездіяльність Мiнiстерства оборони України щодо призначення позивачу виплати одноразової грошової допомоги у розмірі, який не відповідає положенням ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 975 та зобов`язати Мiнiстерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, що становить 744300 грн.; стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу в сумі 260 840 грн. та моральну шкоду у сумі 100000 грн.

Заява мотивована тим, що 31.05.2023 позивач отримав одноразову грошову допомогу в сумі 483 460 грн. (різницю між сумою 630600 грн. (300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 01.01.2020) та вже виплаченою сумою 147140 грн. (допомога при призначенні в 2020 році інвалідності 3-ї групи), тому є недоплаченою сума 260840 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2023 заяву позивача задоволено, закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 22.06.2023 об 15 год. 00 хвил.

22.06.2023 в судове засідання прибув позивач та його представник, позов підтримали.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, представник 3-ї особи не прибув.

Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, заслухавши сторони в судовому засіданні, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, суд встановив, що ОСОБА_1 в 2020 році отримав травму та був визнаний інвалідом 3-ї групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Згідно п. 28 протоколу засідання комісії Міноброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, від 06.08.2020 № 114, позивачу була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 70 кратного прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, в сумі 147140 грн.

В подальшому ОСОБА_1 за власним бажанням був мобілізований до лав ЗСУ 25 лютого 2022 року, про що свідчить запис у військовому квитку. Позивач проходив службу у званні старшого солдата військової частини НОМЕР_1 на посаді розвідник 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону. Під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на спостережному посту поблизу населеного пункту Степова Долина Миколаївська область потрапив під артилерійський обстріл противника, внаслідок чого позивач отримав травмування мінно-вибухову травму, струс головного мозку, виражений антено-невротичний синдром, посттравматичний стресовий розлад. Позивач був шпиталізований до Миколаївського військового шпиталю, де йому надавалася медична допомога. В силу важкості отриманого бойового травмування згідно свідоцтва про хворобу №1395 від 13.12.2022 року, військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 №2107 від 17.11.2022 встановлено непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку. Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 видано позивачу довідку про присвоєння другої групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщин, та видано посвідчення серії НОМЕР_3 .

Позивач у лютому 2023 року відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975 звернувся до Одеського обласного ТЦК та СП із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року.

Листом Одеського обласного ТЦК та СП від 31.03.2023 повідомлено позивача про направлення документів з висновком щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги 16.02.2023 до Департаменту соціального забезпечення МОУ на розгляд комісії Міноборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. В супровідному листі ТЦК та СП зазначив, що вважає. що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності в розмірі різниці між 300 та 70-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність. Поштових відправлень про надсилання до Міноборони вказаних документів 3-я особа не надала, тому визначити дату відправлення неможливо.

Комісією Міноборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийнято рішення від 05.05.2023 № 15/975 (надано суду у вигляді витягу з протоколу засідання, п. 104) про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 300 та 70-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2020 рік), в сумі 483460 гривен 00 копійок, оскільки вперше інвалідність 3-ї групи була встановлена позивачу в 2020 році.

31.05.2023 позивач отримав одноразову грошову допомогу в сумі 483 460 грн. (різницю між сумою 630600 грн. (300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 01.01.2020) та вже виплаченою сумою 147140 грн. (допомога при призначенні в 2020 році інвалідності 3-ї групи), тому є недоплаченою сума 260840 грн.

Позивач вважає, що відповідач не доплатив йому 260840 грн. ОГД, а також порушив місячний термін прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги з моменту подання заявником заяви на виплату ОГД, тому звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій Міністерства оборони України у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність, суд виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За правилами ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до ст.16-2 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи ( пп.4 п.2 ст.16 цього Закону).

Згідно ч.ч.4, 9 ст.16-3 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до п.2 ст.16-2 та п.9 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №975).

Відповідно до п.3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п.8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Отже, наведеними нормами законодавства передбачено, що зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, якщо така зміна буде встановлена протягом двох років. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Пунктом 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2013р. №975, встановлено що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обгрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Верховний Суд в постанові від 17 лютого 2021 року по справі № 240/1623/20 зазначив, що визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

В 2020 році інвалідність позивача була пов`язана з проходження військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки МСЕК від 30.08.2022 ОСОБА_1 встановлено 2-у групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Згідно довідки про обставини травми від 12.08.2022 № 4801 позивач отримав травмування ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Степова Долина Миколаївського району Миколаївської області.

Тобто, встановлення позивачу 3-ї групи інвалідності, захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби, та 2-ї групи інвалідності захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, відбулося з різних підстав та внаслідок різних захворювань.

У зв`язку із чим суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі передбаченому ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Міністерством оборони України призначено та виплачено позивачу грошову допомогу, виходячи з дати, коли позивачу було встановлено інвалідність 3-ї групи вперше, а саме 2020 рік, у зв`язку із проходженням військової служби, а не із захистом Батьківщини. В той же час відповідачем проігноровано той факт, що інвалідність 2-ї групи була встановлена позивачу внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Суд вважає, що посилання відповідача на те, що вперше інвалідність встановлена в 2020 році, тому обчислення одноразової грошової допомоги повино здійснюватись виходячи прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року є необґрунтованими. Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності. Відтак, оскільки вперше інвалідність ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини позивачу встановлено довідкою від 12.08.2022, а тому для обрахунку підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022.

Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складав 2 481грн..

Відтак, сума одноразової грошової допомоги, що підлягала виплаті позивачу має складати: 300 х 2 481грн. = 744300грн., однак відповідачем виплачено лише 483460 грн.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Суд може прийняти рішення про зобов`язання органу владних повноважень прийняти певне рішення, в разі, якщо можливість прийняття єдиного альтернативного рішення виключена судом. В даному випадку спору щодо законності призначення ОГД між сторонами немає, є розбіжності тільки в розмірі допомоги та її обчисленні. Тому ніякого альтернативного рішення за результатом розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не має можливості прийняти. Для відновлення прав позивача суд визнає протиправними дії Мiнiстерства оборони України, оформлені п. 104 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №15/975 від 05.05.2023, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі різниці між 300 та 70-кратним розміром прожиткового мінмуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року, в сумі 483460 грн. А також зобов`язує Мiнiстерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.

Щодо вимоги позивача стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу в сумі 260 840 грн., то вона не підлягає задоволенню, оскільки є тотожною по суті вимозі про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу і застосовувати одночасно два способи захисту порушених прав позивача не передбачено КАС України, оскільки приведене до очевидно непропорційних наслідків.

Вимоги про визнання протиправною бездіяльність також не підлягають задоволенню. тому що судом встановлені протиправні дії відповідача.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що зміст статті 56 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із цією статтею моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень рядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, як і не зазначено мотивів, з яких позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Відповідно до наданих позивачем документів медичного характеру відповідно до діагнозу не встановлено психоемоційного стресу. Відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Судових витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст. 9, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України. суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправними дії Мiнiстерства оборони України, оформлені п. 104 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №15/975 від 05.05.2023, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі різниці між 300 та 70-кратним розміром прожиткового мінмуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року, в сумі 483460 грн.

Зобов`язати Мiнiстерство оборони України () призначити та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення підписаний 06.07.2023.

Суддя В.В.Хом`якова