Справа № 320/6727/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м.Київ № 320/6727/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №70 від 24.08.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 15.08.2022.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що позивачка досягла 56-тирічного віку, має достатній загальний стаж, необхідний стаж роботи у шкідливих умовах, який дає право на пільгову пенсію за Списком №2, що є достатніми для призначення їй пенсії за віком на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На цій підставі, вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії, при цьому нею були надані всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, проте відповідач необґрунтовано відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах. Позивачка, вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, звернулась до суду з цим позовом.

Відповідачі, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що за доданими позивачкою документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997 згідно пільгової довідки № 06/вк-201 від 22.11.2012, період роботи з 20.09.2002 по 31.10.2007 згідно пільгової довідки № 06/вк-202 від 22.11.2012 і період роботи з 01.11.2007 по 16.01.2012 згідно пільгової довідки № 01 кр-9 від 25.01.2018, видані ПАТ "Київгума", оскільки довідки не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), що визначено Порядком 637 від 12.08.1993. Дані періоди роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997, з 20.09.2002 по 31.10.2007 та з 01.11.2007 по 16.01.2012 зараховано позивачу до страхового стажу. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачці відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років), проте з 11.08.2026 - матиме право на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону 1058.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданим 13.04.2000 Московським РУ ГУ МВС України в м.Києві.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 25.07.1988, позивачка:

- з 01.09.1983 до 16.06.1988 - навчалася у Дніпровському хіміко-технологічному інституті ім. Ф.Е.Дзержинського;

- з 21.07.1988 до 31.12.1989 - працювала контролером по розбракуванню формових виробів цеху №4 (формової техніки) 3 розряду відділу технічного контролю у Київському виробничому об`єднанні «Червоний гумовик».

- з 01.01.1990 - прийнята до Орендно-акціонерної фірми "Червоний гумовик" у порядку переведення з КПО «Червоний гумовик» контролером по розбракуванню формових виробів цеха №4 формової техніки відділу технічного контролю;

- з 27.09.1991 - переведена до цеху№4 формової технічки учнем машиніста змивальної машини;

- з 06.04.1992 - переведена інженером-технологом того ж цеху;

- з 25.04.1997 - переведена збиральником гумо-технічних виробів другого розряду того ж цеху;

- з 20.09.2002 - переведена майстром зміни у цех№3 формової та неформової техніки;

- 31.10.2007 - звільнена у порядку переведення у ТОВ «Київгума» за ст. 36 п.5 КзпП України;

- 01.11.2007 - прийнята у порядку переведення з ВАТ «Київгума» до ТОВ «Київгума» майстром зміни у цех формової та неформової техніки;

- 16.01.2012 - звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України;

- з 20.02.2012 до 13.02.2013 - призначено виплату допомоги по безробіттю за п.1 ст.23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

- 18.02.2013 - прийнята на посаду контролера якості у ТОВ «Тринетрі»;

- 29.01.2016- звільнена з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату;

- з 02.03.2016 до 17.01.2017 - призначено виплату допомоги по безробіттю за п.1 ст.23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

- 27.02.2017 - прийнято у ТОВ «ТЕМА-Б» на посаду укладальника-пакувальника до цеху фасування;

- 17.03.2017 - звільнено за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України;

- 12.06.2017 - прийнята на посаду оператора з обробки інформації у штаб охорони ТОВ «ОРІЄНТИР-БУДЕЛЕМЕНТ»;

- 02.05.2018 - переведена на посаду оператора з обробки інформації у службу реалізації;

- 01.08.2018 - переведена на посаду оператора з обробки інформації у відділ продажу.

15.08.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До своєї заяви позивачка додала наступні копії документів: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту, диплому про навчання; довідки, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №06/вк-201 від 22.11.2012, №06-Вк-202 від 22.11.2012; №01 кр-9 від 25.01.2018; трудової книжки серії НОМЕР_4 від 25.07.1988; довідку №06/вк від 26.05.2013 про реорганізацію підприємства; подання від 11.04.2001 №1241 про поновлення розгляду проектів пенсійних справ працівників ВАТ «Київгума» за Списком №1, 2; наказу від 28.12.1994 №175 про результати атестації умов праці; від 25.12.1995 №151 про результати атестації умов праці; наказу від 17.09.1998 №90 про зміни у структурі управління; наказу від 10.04.2001 №39 про результати атестації робочих місць за умовами праці; наказу №107 від 02.09.2002 про зміни в структурі товариства; наказу №112 від 15.09.2006 про результати атестації робочих місць за умовами праці; наказу від 11.01.2008 №06 про атестацію робочих місць за умовами праці; висновку якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ВАТ «Київгума» від 12.12.2011 №15-12.59; наказу (розпорядження) про прийняття ОСОБА_1 №105-вк від 23.10.2007; наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №7-вк від 16.01.2012; особової картки №268; особової картки № 18752 .

За результатами розгляду цієї заяви позивачки, рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 24.08.2022 № 70 відмовлено у призначені пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як такій, що не набула права на пенсійну виплату.

У рішенні від 24.08.2022 зазначено, що вік заявника на дату звернення - 56 років 0 місяців 5 днів, страховий стаж позивача складає 38 років 02 місяці 20 днів, стаж за Списком № 2 - не підтверджено. За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

За доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997 згідно пільгової довідки № 06/вк-201 від 22.11.2012, період роботи з 20.09.2002 по 31.10.2007 згідно пільгової довідки № 06/вк-202 від 22.11.2012 і період роботи з 01.11.2007 по 16.01.2012 згідно пільгової довідки № 01кр-9 від 25.01.2018, які видані ПАТ "Київгума", оскільки довідки не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме формі довідки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), що визначено Порядком 637 від 12.08.1993.

Дані періоди роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997, з 20.09.2002 по 31.10.2007 та з 01.11.2007 по 16.01.2012 зараховано позивачу до страхового стажу.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачці відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років), проте з 11.08.2026 - позивачка матиме право на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону 1058.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У пункті 5 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У силу пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Також частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") /надалі - Закон №1058-IV/ передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За змістом пункту 2 частини другої цієї статті, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

23.01.2020 Конституційний Суд України ухвалив Рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Цим Рішенням Суд визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

У пункті 2 резолютивної частини Рішення Суд зазначив, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

А відповідно до пункту 3 згаданого Рішення Суд визначив, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: ... б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: (...) жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності рішення пенсійного органу про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-XII.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що вимогами для призначення пенсії за віком жінкам з підстави, визначеної пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII), визначено: 1) досягнення віку 55 років; 2) наявність страхового стажу тривалістю не менше 25 років; 3) наявність пільгового стажу роботи за списком №2 тривалістю щонайменше 10 років.

Аналогічні вимоги містяться також у пункті 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII.

Пенсійним органом обчислено стаж роботи ОСОБА_1 та визначено, що загальний страховий стаж роботи позивача на дату звернення із заявою про призначення пенсії становив 38 роки 2 місяці 20 днів, а спеціальний стаж роботи за списком №2 не зараховано.

Стаж роботи позивачки підтверджений належним чином оформленими: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту, диплому про навчання; довідки, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №06/вк-201 від 22.11.2012, №06-Вк-202 від 22.11.2012; №01 кр-9 від 25.01.2018; трудової книжки серії НОМЕР_4 від 25.07.1988; довідку №06/вк від 26.05.2013 про реорганізацію підприємства; подання від 11.04.2001 №1241 про поновлення розгляду проектів пенсійних справ працівників ВАТ «Київгума» за Списком №1, 2; наказу від 28.12.1994 №175 про результати атестації умов праці; від 25.12.1995 №151 про результати атестації умов праці; наказу від 17.09.1998 №90 про зміни у структурі управління; наказу від 10.04.2001 №39 про результати атестації робочих місць за умовами праці; наказу №107 від 02.09.2002 про зміни в структурі товариства; наказу №112 від 15.09.2006 про результати атестації робочих місць за умовами праці; наказу від 11.01.2008 №06 про атестацію робочих місць за умовами праці; висновку якості проведення атестації робочих місць за умовами праці у ВАТ «Київгума» від 12.12.2011 №15-12.59; наказу (розпорядження) про прийняття ОСОБА_1 №105-вк від 23.10.2007; наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №7-вк від 16.01.2012; особової картки №268; особової картки № 18752 .

У своєму відзиві відповідачі зазначають про те, що згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 06/вк-201 зазначено, що гр. ОСОБА_1 працювала з 06.04.1992 по 25.04.1997 інженером-технологом цеху № 4 - фермової та неформової техніки гумового виробництва повний робочий день, що передбачено Списком № 2 розділ X пункт А підпункт 1а, код 2110А010, підстава Постанова КМУ від 11.03.1994 № 162.

Підставою для видачі довідки № 06/вк-201 слугували: накази по особовому складу, відомості про заробітну плату, картка ф. Т-2.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №06/вк-202 зазначено, що гр. ОСОБА_1 працювала з 20.09.2002 по 31.10.2007 майстром зміни цеху № З - фермової та неформової техніки гумового виробництва повний робочий день, що передбачено Списком № 2 розділ X пункт А підпункт 1а, позиція - 10А.1, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 № 36.

Підставою для видачі довідки № 06/вк-202 слугували: накази по особовому складу, відомості про заробітку плату, картка ф. Т-2.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 01 кр-9 зазначено, що гр. ОСОБА_1 працювала з 01.11.2007 по 16.01.2012 майстром зміни цеху № 3 - формової та неформової техніки гумового виробництва повний робочий день, що передбачено Списком № 2 розділ X пункт А підпункт 1а, код 10А.1, підстава Постанова КМУ від 16.01.2003 №36.

Підставою для видачі довідки № 01 пр-9 слугували: накази по особовому складу, відомості про заробітну плату, картка ф. Т-2.

До заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 заявником подано довідку № 06-вк від 26.05.2013, видану ПАТ "Київгума" про перейменування; Київський завод "Червоний гумовик" з 10.01.1976 реорганізовано в Київське виробниче об`єднання "Червоний гумовик", КВО "Червоний гумовик" з 01.01.1990 реорганізовано в орендно-акціонерну фірму "Червоний іумдвик", ОАФ "Червоний гумовик" з 21.10.1991 реорганізовано в орендну фірму "Київгума" орендна фірма "Київгума" з 01.04.1994 реорганізовано у ВАТ "Київгума", ВАТ "Київгума" з 28.03.2011 перейменовано у ПАТ "Київгума".

У рішенні від 24.08.2022 зазначено, що вік заявника на дату звернення - 56 років 0 місяців 5 днів, страховий стаж позивача складає 38 років 02 місяці 20 днів, стаж за Списком № 2 - не підтверджено. За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

За доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997 згідно пільгової довідки № 06/вк-201 від 22.11.2012, період роботи з 20.09.2002 по 31.10.2007 згідно пільгової довідки № 06/вк-202 від 22.11.2012 і період роботи з 01.11.2007 по 16.01.2012 згідно пільгової довідки № 01 кр-9 від 25.01.2018, видані ПАТ "Київгума", оскільки довідки не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме формі довідки затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 920 (додаток 5), що визначено Порядком 637 від 12.08.1993. Дані періоди роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997, з 20.09.2002 по 31.10.І2007 та з 01.11.2007 по 16.01.2012 зараховано позивачу до страхового стажу.

Однак, суд зазначає, що згідно положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, яким затверджено Порядок (далі - Порядок №637) підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника встановлює Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006 року, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 24.11.2006 року за №1231/13105.

Згідно пункту 3 постанови правління Пенсійного фонду України №18-1 від 10.11.2006 року, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Отже, лише у разі відсутності трудової книжки, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Суд зазначає, що не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи і навчання буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29.06.2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, виправлення дати наказу про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, суд не погоджується з твердженням відповідача про необхідність підтвердження спірних періодів роботи уточнюючими довідками, оскільки, факт прийому позивача на роботу на вказаних підприємствах, як і дата звільнення з роботи, підпис уповноваженої особи, в органу пенсійного фонду сумнівів не викликає, відтак, факт роботи позивача є підтвердженим.

Викладене свідчить про безпідставність незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області вказаних вище періодів роботи до страхового стажу позивачки.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення відповідача №70 від 24.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню, та, що таке рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаних періодів та враховуючи наявність підстав для зарахування такого періоду, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав позивачки зобов`язати відповідача зарахувати до стажу за Списком №2 позивачки періоди її роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997, та з 20.09.2002 по 31.10.2007, з 01.11.2007 до 16.01.2012.

Також, відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення відповідно до цього закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно із ч. 1 с. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Аналіз вищевказаних норм дозволяє стверджувати, що звернення за призначенням пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду України.

Згідно із п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів, серед іншого, щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, «призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій», щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

Згідно пункту 7 Положення №280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку «територіальні органи».

Відповідно до пункту 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Підпунктом 7 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, серед іншого, визначено, що Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є територіальними органами Пенсійного фонду України, що призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Пенсійний фонд України безпосередньо не наділений повноваженнями щодо «призначення (перерахунку) і виплати пенсій», а в силу положень пункту 7 Положення №280 здійснює такі повноваження виключно через утворені в установленому порядку «територіальні органи».

Пунктом 1.1. розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Постанова №22-1) передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії подається заявником до «територіального органу» Пенсійного фонду України (далі - «орган, що призначає пенсію») через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - «сервісний центр»).

Відповідно до пункту 4.1. розділу ІV Порядку 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень «органу, що призначає (перераховує) пенсію».

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ «органу, що призначає (перераховує) пенсію», який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником «органу, що призначає (перераховує) пенсію» (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів «органом, що призначає пенсію», приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7. розділу ІV Порядку 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів саме «органом, що призначає (перераховує) пенсію».

Виключно «орган, що призначає (перераховує) пенсію», не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка за призначенням пенсії звернулась саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Як вже зазначалося, пункт 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 визначає, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ «органу, що призначає (перераховує) пенсію», який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Заяву про призначення пенсії позивачка подала за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській в області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії від 24.08.2022 №70.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав на пенсійне забезпечення, буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 06.04.1992 до 25.04.1997, з 20.09.2002 до 31.10.2007, з 01.11.2007 до 16.01.2012 та призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах з дати звернення - 15.08.2022.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

У силу частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до копії квитанції позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 1073,60 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, протиправним рішенням якого безпосередньо порушено права позивачки.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №70 від 24.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область) зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди її роботи з 06.04.1992 по 25.04.1997, та з 20.09.2002 по 31.10.2007, з 01.11.2007 до 16.01.2012, та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах з 15.08.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ - 13814885, вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.