Справа № 160/9459/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2023 року Справа № 160/9459/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати громадянину Азербайджану ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджану.
Починаючи з 2005 року позивач разом зі своїми батьками та законними представниками здійснював тимчасові поїздки з України до Республіки Азербайджан, де 05.10.2018 року отримав паспорт громадянина Азербайджану № НОМЕР_1 .
Перебуваючи на території України, позивач отримав запрошення на навчання до Державного закладу «Дніпровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», та згідно наказу № 784-ОС від 31.08.2018 року вступив до вищевказаного навчального закладу, на умовах контракту (денна форма навчання) за спеціальністю «Стоматологія». Станом на день звернення до суду позивач є студентом 5 курсу.
19.11.2018 року позивач отримав посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , проте 16.03.2023 року посвідку було втрачено, у зв`язку з чим позивач звертався до відділення поліції з відповідною заявою. Крім того, позивач звернувся до відповідача із заявою та необхідним пакетом документів для прийняття рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з її втратою.
Позивач зазначає, що не є громадянином України, вважає себе громадянином Азербайджану. Жодних дій щодо вирішення питання про можливе оформлення документів для набуття громадянства України, позивачем не здійснювалось.
Крім того, позивач зауважує, що протягом п`яти років (з моменту вступу позивача до навчального закладу) відповідач жодного разу не повідомляв позивача щодо встановлення належності до громадянства України.
Таким чином, позивач вважає рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання необґрунтованим та протиправним.
Ухвалою суду від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову відповідач надав свій відзив на позов, який долучено до матеріалів справи.
Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до наявних матеріалів відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач 18.04.2023 року звернувся до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з документами у зв`язку із обміном посвідки на тимчасове проживання на підставі навчання (04/13) через втрату. Після перевірки документів на відповідність оформлення згідно вимог чинного законодавства України, уповноважена посадова особа запросила позивача для реєстрації заяви-анкети № 105135378 з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання.
Уповноваженою особою відповідача, яка здійснювала заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої надається посвідка, а також перевірка інформації, зазначена нею в заяві-анкеті, та поданих документів, було зроблено запит до відділу з питань громадянства Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції щодо перевірки гр. ОСОБА_1 , який народився на території України, про що зазначено в паспортному документі позивача № НОМЕР_1 .
Таким чином, враховуючи зазначене, відносно позивача виявлено факт належності до громадянства України.
Тобто, як зазначає відповідач, у позивача наявна підстава для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, прямо передбачена нормами чинного законодавства, а саме п.п. 4 п. 61 Порядку.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , що наявна в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач був запрошений на навчання до України, а саме до Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України», м. Дніпро, спеціальність «Стоматологія», відповідно до запрошення від 22.08.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання від 19.11.2018 року №800023285, зі строком дії до 25.07.2023 року.
Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, посвідка на тимчасове проживання від 19.11.2018 року №800023285, зі строком дії до 25.07.2023 року, була втрачена позивачем, у зв`язку з чим, останній звернувся з відповідною заявою до відділення поліції № 25 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
У зв`язку з втратою вищевказаної посвідки на тимчасове проживання в Україні позивач звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання.
Рішенням Головного управління ДМС в Дніпропетровській області № 65 від 24.04.2023 року позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі п.п. 4 п. 61 Порядку оформлення видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення, Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI (далі Закон №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011р. №3773-VI (далі - Закон №3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно зі статтею 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з ч. 13 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Відповідно до п.18 ч.1ст.1 Закону №3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Відповідно до ч.3, 13, 18 та 21 ст.5 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.

Окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для оформлення посвідки на тимчасове проживання такі документи:

паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262;

копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку;

документ, що підтверджує сплату адміністративного збору.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про оформлення посвідки.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною, знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5-1 Закону України №3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить, зокрема, у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок № 322), відповідно до пункту 1 якого посвідка на тимчасове проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з п. 2, 3 Порядку № 322 посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України та які досягли 16-річного віку або не досягли 16-річного віку, але самостійно прибули в Україну з метою навчання, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.

Відповідно до п. 4 іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Згідно з п. 6 Порядку № 322 у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.

Відповідно до п. 9 Порядку № 322 оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів (далі - Центр).

Згідно із пунктом 14 Порядку № 322 ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, чи надіслання запитів у електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства (п. 16 Порядку № 322).

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні (п. 17 Порядку № 322).

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку (п. 21 Порядку №322).

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (п. 22 Порядку №322).

Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей.

У разі виявлення помилок у заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення (п. 23 Порядку №322).

Керівник/заступник керівника територіального органу ДМС або керівник його структурного підрозділу, керівник/заступник керівника територіального підрозділу ДМС або особа, яка виконує його обов`язки, щодня здійснюють розподіл прийнятих (у тому числі уповноваженими суб`єктами) заяв-анкет між працівниками, які виконують функції з оформлення посвідки (п. 28 Порядку №322).

Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС не пізніше наступного дня після надходження для розгляду документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства (п. 29 Порядку №322).

У разі прийняття рішення про відмову в розгляді документів, прийнятих уповноваженим суб`єктом, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня надсилає уповноваженому суб`єкту письмове повідомлення про відмову в їх розгляді із зазначенням підстав відмови з метою його подальшого вручення іноземцеві або особі без громадянства (п. 30 Порядку №322).

Відповідно до пункту 37 Порядку № 322 рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Згідно з п.42 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Приписами пунктів 43-44 Порядку №322 встановлено, що у разі якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС. У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження її видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит. Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі Службові відмітки заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну. За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС. У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Відповідно до п.45 Порядку №322 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Пунктом 61 Порядку №322 визначено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.62 Порядку №322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні. У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства. Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Як вже встановлено судом, позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі п.п. 4 п. 61 Порядку № 322 - встановлено належність особи до громадянства України.

Як зазначено відповідачем та підтверджено матеріалами справи, відповідно до службової записки відділу з питань громадянства Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції від 20.04.2023 року № 1201.4.4/18136-23, відділом з питань громадянства проведено перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська. Проведеною перевіркою встановлено, що на момент народження позивача його батько перебував у громадянстві України. Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про громадянство України» в редакції від 16.04.1997 року позивач є громадянином України.

Таким чином, враховуючи зазначене, відносно позивача виявлено факт належності до громадянства України.

Крім того, відділом юридичного забезпечення відповідача 12.05.2023 року отримано службову записку від відділу з питань громадянства Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції за № 1201.4.4/22101-23.

Відповідно до вказаної службової записки на виконання запиту УСІОБГ ГУ ДМС в Дніпропетровській області відділом з питань громадянства проведена перевірка належності до громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська.

Перевіркою встановлено, що батько зазначеної особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Азербайджанської республіки, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

26.05.1998 року ОСОБА_3 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 Дніпровським РВУМВС України в Дніпропетровській області, у зв`язку з обміном паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_3 є громадянином України відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» в редакції 18.01.2001 року.

Мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка Азербайджанської республіки, в 2005 році в статусі особи без громадянства подала заяву про прийняття її до громадянства України та Указом Президента №90/2006 від 02.02.1996 року набула громадянство України.

14.03.2006 року ОСОБА_4 документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 Кіровським РВДМУУМВС України в Дніпропетровській області, у зв`язку з прийняттям до громадянства України.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» від 16.04.1997 року ОСОБА_1 є громадянином України, як особа на момент народження якої один з батьків є громадянином України.

Суд зауважує, що відповідач вважає, що позивач є громадянином України, на підставі до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» від 16.04.1997 року, як особа на момент народження якої один з батьків є громадянином України.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, до 28.02.2001 року в Україна діяв Закон України «Про громадянство України» від 8 жовтня 1991 року № 1636-XII (втратив чинність 01.03.2001 року).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, в Україні існує єдине громадянство.

Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються цим Законом.

За приписами ст. 13 Закону № 1636 при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України:

1) якщо вона народилася на території України;

2) якщо вона народилася за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України.

При різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, якщо в цей час обоє з батьків постійно проживали за межами України, громадянство дитини, яка народилася за межами України, визначається за письмовою згодою батьків.

Суд звертає увагу на те, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом (ст. 4 Конституції України).

Документи, що підтверджують громадянство України визначені ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, зокрема паспорт громадянина України.

Водночас судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач є громадянином Азербайджанської Республіки, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи та була також надана відповідачу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем вживалися будь-які дії на отримання громадянства України.

Більше того, суд звертає увагу, що відповідачем вже видавалася на ім`я позивача посвідка на тимчасове проживання від 19.11.2018 року № НОМЕР_2 , зі строком дії до 25.07.2023 року, що була втрачена.

На момент видачі втраченої посвідки відомості щодо належності позивача до громадянства України відповідачем не застосовувалися, протилежного відповідачем не доведено.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення № 65 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 24 квітня 2023 року №958 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача є необхідним зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо оформлення (видачі посвідки) на тимчасове проживання.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області підлягає сума 536,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією від 03.05.2023 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 65 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 24 квітня 2023 року №958 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про оформлення (видачу) на тимчасове проживання.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В`ячеслава Липинського, 7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із суми судового збору у розмірі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.07.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька