Справа № 120/6742/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 липня 2023 р. Справа № 120/6742/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення про результати розгляду звернення №870 від 20.04.2023 Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначені пенсії від 26.04.2023 №98 ОСОБА_1 , в зарахуванні до загального трудового стажу всіх періодів його роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 17.08.1981 р. Ладижинським технікумом механізації на ім?я ОСОБА_1 ;

- Зобов`язати Головне У правління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи всі періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 17.08.1981 року Ладижинським технікумом механізації та сільського господарства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, однак пенсійним органом було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Таку відмову позивач вважає протиправною, а тому звернувся із позовом до суду.

Ухвалою суду від 23.05.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

29.05.2023 позивач подав заяву про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою.

Ухвалою суду від 30.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області як другого відповідача.

16.06.2023 відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки стаж позивача становить 29 років 07 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Зазначає, що за результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.08.1981, оскільки записи трудової книжки внесені з порушенням Інструкції №58, а саме: перша сторінка (титульний аркуш) трудової книжки завірено печаткою підприємства (або печаткою відділу кадрів) на якому позивач працює з 06.10.2021, а не печаткою підприємства на якому вперше заповнювалася дана трудова книжка. Таким чином, вважає, що Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Рівненській області прийняте законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (30 років).

Ухвалу про відкриття провадження від 30.05.2023 відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області отримав, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 31.05.2023. Однак своїм право на подання відзиву відповідач не скористався.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 20.04.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до чинного Порядку подання тa оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тому, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №98 від 26.04.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 20.04.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 30 років, передбаченого ст. 26 Закону №1058-1V, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.08.1981, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників а саме перша сторінка (титульний аркуш) трудової книжки завіряється печаткою підприємства (або печаткою відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Вважаючи рішення відповідача №98 від 26.04.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Стаття 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає серед іншого, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, право на призначення пенсії мають особи, які досягли 60 років і за наявності страхового стажу та така призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Під час роботи позивача з 29.07.1993 діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. Відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці, з підстав того, що вона заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок (відсутність на титульному аркуші дати народження, дати видачі трудової книжки, підписів власника та особи, відповідальної за видачу трудової книжки).

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Наявність необхідного стажу роботи у ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , а саме:

1) 01.09.1978 - зарахований студентом Ладиженського технікума механізації с/х;

2) Проходив практику з 27 травня по 12 вересня 1981 р.;

3) 28.06.1982 - відрахований по закінченню навчання у технікумі;

4) Служба в Радянській армії з 02.07.1982 по 04.05.1984.

5) 02.07.1984 прийнятий на роботу в Ладиженську групу електричного цеху електрослюсарем третього розряду по ремонту електричних машин Виробничого підприємства Харківенергоремонт;

6) 20.08.1984 звільнений з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, у зв`язку зі вступом до с/х академії;

7) 21.08.1984 зарахований студентом першого курсу факультету механізації сільського господарства стаціонарного навчання Вінницького філіалу Української сільськогосподарської академії;

8) 04.03.1985 прийнятий на посаду техніка відділу морських експедиційних робіт Служби космічних досліджень Академії наук СРСР;

9) 21.07.1986 переведений на посаду старшого техніка;

10) 30.08.1993 звільнений у зв`язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 33 КЗпП РФ;

11) 05.01.1999 призначено директором КП «Побут сервіс» згідно зборів засновників;

12) 18.01.2018 звільнений з роботи за власним бажанням;

13) 12.05.2010 ПП ТМРГ «Дашівське», призначений директором ПП ТМРГ «Дашівське» згідно загальних зборів засновників;

14) 12.04.2021 звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;

15) 06.10.2021 прийнятий командиром повітряного судна ПрАТ "Поділля".

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки виявлені відповідачем, такі як не завірення першої сторінки (титульного аркуша) підприємством, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, не може вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребовувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, в тому числі за заявою особи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.04.2023 №98 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд вказує, що в оскаржуваному рішенні відповідачем 1 не була надана оцінка усім періодам роботи позивача, зазначених у його трудовій книжці, тому суд, у межах розгляду даної справи, не наділений повноваженнями зобов`язувати відповідача зараховувати всі періоди роботи позивача до загального трудового стажу, оскільки встановлення наявності трудового та страхового стажу, необхідного для призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень пенсійних органів.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.04.2023 №98 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з урахуванням висновків суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Оскільки позивачем не надано жодних доказів отримання правової допомоги, опису робіт здійснених адвокатом та здійснених витрат, то суд не вбачає підстав для стягнення зазначених у позові судових витрат з відповідачів. Отже, клопотання позивача про стягнення понесених витрат, пов`язаних з отриманням правової допомоги задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.04.2023 №98 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач 1 : Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, 33028; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна