Справа № 120/2856/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 липня 2023 р. Справа № 120/2856/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 29 січня 2023 № 29 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29 січня 2023 року.

Проте, як зазначає позивач, протягом 2020-2023 років грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось йому з розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, хоча мало бути розраховано з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, тому і звернувся до суду з цим позовом з вимогами визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обчислення та виплати йому грошового забезпечення за період з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", а також зобов`язати відповідача обчислити та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2022 роки з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року.

Ухвалою від 27 березня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача докази виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2020 та в 2022 роках, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2022 році.

14 квітня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29 січня 2020 року, якою визнано протиправним та нечинним пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 та зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, не тягне за собою поновлення дії акту, що регулював відповідні відносини раніше. Додатково вказує на те, що норми пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774-VIII були чинними як на дату прийняття постанови № 704, так і станом на 29 січня 2020 року, неконституційними не визнавалися. При цьому нових нормативно-правових актів, які б урегульовували спірне питання, Кабінетом Міністрів України також не приймалось. З огляду на зазначене відповідач вважає, що згідно з постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року.

На виконання вимог ухвали від 27 березня 2023 року відповідачем подано до суду довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , з якої слідує, що грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік виплачена за попереднім місцем служби, грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік виплачена в розмірі 14843,36 гривень, а матеріальна допомога за 2022 рік невиплачена у зв`язку з відсутністю відповідного рапорту позивача.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29 січня 2023 року № 29 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29 січня 2023 року.

Проте протягом 2020-2023 років грошове забезпечення позивачу нараховувалося та виплачувалося з розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, а не станом на 1 січня календарного року, що не заперечується відповідачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01 березня 2018 року, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року) передбачалося, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При цьому додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.

Варто зазначити, що за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.

Суд звертає увагу на те, що застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми постанови № 704, пункт 4 якої має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного кола осіб.

Проте постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24 лютого 2018 року) до постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Отже, пунктом 4 постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Натомість, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.

Отже, зміни до пункту 4 постанови № 704, внесені пунктом 6 постанови № 103, з 01 лютого 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01 лютого 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

За таких обставин суд доходить до висновку, що саме з 29 січня 2020 року (дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто, з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

Відтак з 29 січня 2020 року, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також інших виплат, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Подібних правових висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 19 квітня 2022 року у справі № 120/10498/21-а, від 23 травня 2022 року у справі № 120/11208/21-а, від 06 червня 2022 року у справі № 120/11203/21-а та ряду інших.

Враховуючи наведене, дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", є протиправними.

Водночас відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, адже, обраховуючи розмір згадуваних вище складових грошового забезпечення позивача без врахування при цьому розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року, відповідач тим самим допустив протиправні дії.

Окрему увагу слід також звернути на те, що у 2020 році позивач отримував грошову допомогу на оздоровлення у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи грошовим атестатом та довідкою про грошове забезпечення позивача № 350/180/576/9, виданою військовою частиною НОМЕР_1 від 07 квітня 2023 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, адже жодних протиправних дій щодо невірного обчислення грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік відповідачем не вчинено.

Також зазначеною вище довідкою підтверджується те, що матеріальна допомога за 2022 рік ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася у зв`язку з відсутністю рапорту, що також свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача, тому його належить зобов`язати здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки із урахуванням вже виплачених сум, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 09 квітня 2020 року по 29 січня 2023 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2021-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, виходячи при цьому з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", 01 січня 2021 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", на 01 січня 2022 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та 01 січня 2023 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", а також врахувавши раніше виплачені суми таких виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22994194)

Повний текст рішення суду складено 06.07.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович