Справа № 600/1572/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1572/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., суддів Анісімова О.В., Брезіної Т.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №600/692/20-а за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення комісії, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

28.05.2020 р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Чернівецької обласної прокуратури (відповідач-1) та Офісу Генеральної прокуратури (відповідач-2) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 року №11 "Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою", яким ОСОБА_1 визнаний таким, що не пройшов атестацію;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Чернівецької області №223-к від 28.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" 29.04.2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в прокуратурі Чернівецької області на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області або на рівнозначній посаді;

- стягнути з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2020 року.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області або на рівнозначній посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимішеного прогулу.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/692/20-а від 29.04.2021 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - без змін.

23.03.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №600/692/20-а за виключними обставинами, в якій заявник, посилаючись, зокрема, на Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022 (9/22), просить суд:

- відкрити провадження за виключними обставинами;

- скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №600/692/20-а;

- прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 27.03.2023 відкрито провадження за заявою про перегляд за виключними обставинами вказаного рішення, вирішено здійснити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Від Чернівецької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора надійшли відзиви на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в яких обґрунтовано відсутність підстав для її задоволення. Зазначено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного сулу від 29.04.2021 р. по справі №600/692/20-а та яке залишене в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 відмовлено у задоволенні позову, у зв`язку із чим таке рішення не може вважатися "не виконаним" у розумінні п.1 ч.5 ст.361 КАС України, а тому не може переглядатися за виключними обставинами з такої підстави.

Зазначили, що Рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню. Також вказано, що встановлена Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)2023 неконституційність пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки в даному випадку підставою для звільнення позивача стало неуспішне проходження атестації.

12.04.2023 р. судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою сторін. Судове засідання призначено на 28.04.2023 р.

28.04.2023 р. судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою сторін. Судове засідання призначено на 11.05.2023 р.

11.05.2023 р. судове засідання не відбулось у зв`язку з клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Судове засідання призначено на 02.06.2023 р.

02.06.2023 р. судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням у відпустці судді, який входить до складу колегії, згідно протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів . Судове засідання призначено на 26.06.2023 р.

26.06.2023 р. судове засідання не відбулось у зв`язку з клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи. Судове засідання призначено на 06.07.2023 р.

06.07.2023 р. представником заявника та представником Офісу Генерального прокурора, Чернівецької обласної прокуратури подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 368 КАС України неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Частиною 3 ст. 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи учасників, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з28.12.2011 року по 29.04.2020 року позивач проходив службу в органах прокуратури України..

25.09.2019 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-IX від 19.09.2019 р. (далі - Закон №113-IX), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, зокрема, атестацію прокурорів.

Відповідно до п.6 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно із п. 10 р. II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Суд звертає увагу, що у п.19 р. ІІ Закону №113-IX передбачено різні підстави для звільнення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", зокрема:

- неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію (пп.1 п.19 р. ІІ Закону №113-IX);

- рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації (пп.2 п.19 р.ІІ Закону №113-IX).

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав Генеральному прокурору заяву, в якій просив перевести його на посаду прокурора в обласній прокуратурі і для цього допустити до проходження атестації.

Рішенням №11 від 02.04.2020 року кадрової комісії №1 "Про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку з неявкою" зафіксовано факт неявки прокурора відділу забезпечення представництва в суді Управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Чернівецької області ОСОБА_1 для складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (Додаток 3 до Протоколу №6 від 04 березня 2020 року).

У строк, передбачений Порядком проходження прокурорами атестації, заяви про перенесення тестування від ОСОБА_1 до кадрової комісії №1 не надходили.

У зв`язку з цим 02.04.2020 року кадровою комісією №1 ухвалено рішення, що прокурор відділу забезпечення представництва в суді Управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Чернівецької області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію

Наказом Прокуратури Чернівецької області №223-к від 28.04.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури області та органів прокуратури Чернівецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 29.04.2020 року

Вказане обумовило позивача звернутись з позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду по справі №600/692/20-а від 29.04.2021 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року - без змін.

Відповідно до ч.1ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п.1 ч.5ст.361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд згідно з ч.6 ст.361 КАС України не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Конституційний Суд України рішенням від 01.03.2023 № 1-р(II)/2023 (Справа № 3-5/2022(9/22), на яке посилався позивач у заяві, визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX. Зазначена норма Закону передбачала: "6. З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.03.2023 №1-р(ІІ)2023 зазначив, що суб`єкт права на конституційну скаргу та будь-який інший прокурор, на яких було поширено дію оспорюваного припису Закону №113, не мали можливості чітко зрозуміти зміст, передбачити юридичні наслідки його застосування та спланувати свої подальші дії.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала питання про перегляд за виключними обставинами судових рішень, які набрали законної сили, у зв`язку з встановленою Конституційним Судом України неконституційністю (конституційністю) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави.

Так, у постанові від 19.02.2021 у справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цьому зв`язку висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися "не виконаним" у розумінні п.1 ч.5 ст.361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У вказаній постанові зазначено, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічна позиція щодо застосування приписів п.1 ч.5 ст.361 КАС України підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21.12.2022 у справі №140/2217/19 та від 22.12.2022 у справі №805/1312/16-а. Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13.04.2023), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10.05.2023), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11.05.2023).

Таким чином, дотримуючись зазначеної правової позиції щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної п.1 ч.5 ст.361 КАС України, суд у цій справі виходить із того, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 600/692/20-а є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналізуючи викладене вище, суд зауважує, що пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(II)/2023, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що, у свою чергу, має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.

Відповідно до ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційним п.6 розділу ІІ Закону №113-ІХ не впливає на правовідносини, що склалися до дати його ухвалення.

Частиною 1 ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Вказане положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який зазначає , що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Також колегія суддів зазначає, що аналіз змісту Рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р (ІІ) 2023 свідчить, що пункт 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX призвів до невизначеності у прокурорів щодо наслідків подання чи неподання заяви про проходження атестації, відповідно неподання такої заяви не могло слугувати належною підставою для звільнення прокурора.

У даному випадку, позивач подав заяву про проходження атестації, однак був звільнений у зв`язку із неуспішним проходженням атестації. При цьому колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було подано заяву про проходження атестації, водночас останній не з`явився на проходження атестації, заяви про перенесення тестування не подавав.

При цьому, пп.2 п.19 р. ІІ Закону №113-IX, який фактично слугував підставою для звільнення позивача неконституційним не визнавався.

Наведене свідчить про те, що встановлена Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)2023 неконституційність пункту 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX не може слугувати підставою для перегляду за виключними обставинами рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 600/692/20-а, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення відповідної заяви позивача.

Керуючись статтями 241, 246, 250, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі № 600/692/20-а за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Чернівецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Головуючий суддя І.В. Маренич

Судді О.В. Анісімов

Т.М. Брезіна