Справа № 420/9844/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9844/22

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №420/9844/22 за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

18.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2019 по 18.01.2022 включно;

- зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) сплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.08.2019 по 18.01.2022 включно із розрахунку середньоденного заробітку 545,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на день звільнення в запас Збройних Сил України йому не було виплачено належної суми індексації грошового забезпечення. Остаточний розрахунок щодо виплати індексації грошового забезпечення із ОСОБА_1 проведено лише 18.01.2022, а тому останній має право на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні, шляхом виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із позовними вимогами відповідачем до суду першої інстанції подано відзив на позовну заяву в якому наголошено на тому, що право на отримання виплати індексації грошового забезпечення за період з 09.02.2016 по 01.01.2017 та 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року в позивача виникло після набрання законної сили рішенням суду в справі №420/15510/21, а не в момент звільнення. Таке, судове рішення виконано вчасно, а тому, з урахуванням положень ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім того, на думку відповідача, до спірних правовідносин не поширюються положення Кодексу законів про працю України. До того ж, при звільненні та виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу останній погодився із проведеним розрахунком. Відповідач також не погоджувався із розрахованою позивачем сумою середнього заробітку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі №420/9844/22 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2019 по 29.02.2020.

Присуджено до стягнення з Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 29.08.2019 по 29.02.2020 у розмірі 70695,34 грн., з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В задоволенні іншої частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи таке рішення в частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби. Також, окружний адміністративний суд вказав, що у день звільнення з військової служби позивачу не було виплачено в повному обсязі індексацію грошового забезпечення. Такий розрахунок в повній мірі здійснено 18.01.2022. Непроведення з вини відповідача розрахунку з позивачем у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш ніж за шість місяців. Між тим, із врахуванням принципу справедливості та співмірності, пропорційності суд першої інстанції вказав, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 70695,34 грн.

Не погоджуючись із рішенням окружного адміністративного суду в частині задоволених позовних вимог Південним Одеським територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що спірне рішення судом першої інстанції прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим відповідач просить його скасувати із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Південним Одеським територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.44-48, а.с.68-73).

Згідно із поданим позивачем до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, оскаржуване відповідачем рішення від 28.02.2023 у справі №420/9844/22 Одеським окружним адміністративним судом прийнято із дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що згідно із наказом Південного територіального управління Національної гвардії України від 15.08.2019 №34 о/с старшину ОСОБА_1 , старшого інспектора (з водіння) групи вантажних та спеціальних автомобільних груп спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення Південного територіального управління Національної гвардії України звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 28.08.2019.

Наказом начальника Південного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.08.2019 № 192 із старшиною ОСОБА_1 , старшим інспектором (з водіння) групи вантажних та спеціальних автомобільних груп спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення Південного територіального управління Національної гвардії України припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в національній гвардії України, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У зв`язку з тим, що під час звільнення з військової служби ОСОБА_1 не в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №420/15510/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 09.02.2016 по 01.12.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2018 без урахування базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 р.

Зобов`язано Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в періодах з 09.02.2016 по 01.12.2016, з 01.01.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 р., з урахуванням виплаченої суми.

Означене судове рішення 31.12.2021 набрало законної сили.

Як установлено апеляційним судом та зазначено позивачем в адміністративному позові, остаточний розрахунок Південним Одеським територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) із ОСОБА_1 проведено 18.01.2022.

З огляду на несвоєчасне проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні з військової служби в частині виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовано положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання унормовано положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України приписи спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача з військової служби.

Висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.04.2020 у справі №140/2006/19, від 16.07.2020 у справі №400/2884/18, від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, від 05.03.2021 у справі №120/3276/19-а, від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 13.10.2021 у справі №580/1790/20, від 21.10.2021 року у справі №640/14764/20, від 26.01.2022 у справі №240/12167/20 та інших.

З урахуванням наведеного, доводи скаржника стосовно того, що положення статей 116, 117 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, є помилковими.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як вже вказувалося раніше, у зв`язку з порушенням відповідачем права на індексацію грошового забезпечення, що встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №420/15510/21, позивач просить зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) сплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.08.2019 по 18.01.2022.

Такий період визначено з урахуванням того, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу 28.08.2019 (накази від 15.08.2019 №34 о/с, від 28.08.2019 №192), а повний розрахунок проведено 18.01.2022.

Апеляційний суд зазначає, що в спірних правовідносинах Південним Одеським територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення проведено поза межами строку, який установлено статтею 116 КЗпП України.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, яка передбачена статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно наявності у позивача права на отримання такого відшкодування за затримку виплати індексації.

При цьому, суд апеляційної інстанції уважає необґрунтованим довід скаржника стосовно того, що право на отримання виплати індексації грошового забезпечення у позивача виникло після набрання законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №420/15510/21, оскільки законодавчі приписи таке право пов`язують саме із звільненням працівника.

Колегія суддів відхиляю також твердження відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з огляду на те, що в даному випадку судом досліджується питання наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а не компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Апеляційний суд зазначає, що наведені правовідносини є відмінними та регулюються різними законодавчими актами.

Не є юридично спроможним твердження суб`єкта владних повноважень про те, що наказ від 28.08.2019 №192 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення позивачем не оскаржувався, оскільки вказана обставина не позбавляє останнього права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також не свідчить, що позивач погодився із проведеним з ним розрахунком.

До того ж, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про те, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має розраховуватися виходячи із середнього денного заробітку, який складає 545,91 грн.

Апеляційний адміністративний суд вказує, що виплачена відповідачем сума грошових коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі №420/15510/21 не впливає на суму середньоденного заробітку в розмірі 545,91грн.

Крім того, колегією суддів установлено, що при вирішенні даного спору окружним адміністративним судом враховано принципи справедливості, співмірності та пропорційності, що відповідно спростовує доводи скаржника у відповідній частині апеляційної скарги.

Отже, за наслідками установлених під час розгляду даної справи фактичних обставин справи у системному зв`язку із приписами чинного законодавства, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновки про наявність законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про порушення судом норм

матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 420/9844/22 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло