Справа № 500/4544/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4544/22 пров. № А/857/4401/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року (ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження у м. Тернополі суддею Дерех Н. В.) в адміністративній справі № 500/4544/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- скасувати рішення Міністерства оборони України від 19 травня 2017 року в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 10.04.2007 йому вперше встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, та виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 42 336,00 гривень. Звернув увагу суду на те, що 14.03.2017 йому встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, проте протоколом від 19 травня 2017 р. № 50 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані ним документи, дійшла висновку про відмову у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги, позаяк зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін з часу первинного її встановлення. Наголошував на тому, що в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час виникнення спірних правовідносин жодних часових обмежень в Законі України від 04.04.2006 № 3597-IV Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", ані в Законі України № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ані у постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році" встановлено не було. Вважає, що надалі у зв`язку з прийняттям Законів від 04.07.2012 № 5040-VI та від 06.12.2016 № 1774-VIII було звужено зміст та обсяг права на отримання одноразової грошової допомоги з «безтермінового» на «обмеження у 2 роки», скасовано право на отримання допомоги в понад дворічний термін, що напряму порушує ст. 22 Конституції України. Наголошує на тому, що під час розгляду даної справи необхідно керуватися нормами права, чинними на момент встановлення третьої групи інвалідності (2007 рік).

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому висловив незгоду із її доводами за їх безпідставністю. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Позивач проходив військову службу у період з 05.08.1981 по 30.09.2006, що видно з довідки Тернопільського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки № К/123 від 26.09.2022, Військового квитка серії НОМЕР_2 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 392 від 28.09.2006 позивача було звільнено з військової служби у відставку за пунктом 67 підпунктом «б» (за станом здоров`я) «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України» з правом носіння військової форми одягу.

Наказом по управлінню Західного оперативного командування (по стройовій частині) № 112 від 29.09.2006 позивача 30.09.2006 виключено зі списків особового складу управління оперативного командування, усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Тернопільського РВК Тернопільської області.

Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК серії ТЕР № 127045 позивачу встановлено третю групу інвалідності (травма, пов`язана з виконанням обов`язків в/служби); інвалідність встановлена на строк до 01.05.2008. У цій довідці зазначено, що огляд проведений вперше, дата чергового переогляду 10.04.2008.

У відповідності до довідки до Акта огляду МСЕК серії АВ серії АВ 0810409, позивачу встановлено другу групу інвалідності (травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби); інвалідність встановлена на строк до 01.04.2019.

Листом № 10/2/3354 від 12.05.2017 Тернопільський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що документи на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 Тернопільським обласним військовим комісаріатом оформлені та за вих. № 10/2/3134 від 03.05.2017 направлені у Департамент фінансів Міністерства оборони України для прийняття рішень стосовно її виплати, створеною там відповідною Комісією.

За змістом листа Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 11/1/163 від 12.01.2022, протоколом від 19.05.2017 № 50 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи, на підставі пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, дійшла висновку про відмову у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги особам, у яких відбулася зміна групи інвалідності, її причинного зв`язку або відсотка втрати працездатності понад дворічний термін з часу первинного її встановлення ОСОБА_1 , звільненому 30.09.2006, якому згідно з довідкою МСЕК серії ТЕР № 127045 від 10.04.2007 первинно встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а під час повторного огляду згідно з довідкою МСЕК серії АВ № 0810409 від 14.03.2017 змінено на II групу інвалідності внаслідок зазначеної причини; допомога у зв`язку з встановленням III групи інвалідності виплачена в сумі 42 336,00 грн.; зміна з III групи інвалідності на II відбулася понад дворічний термін.

Крім цього, згідно з довідкою до Акта огляду МСЕК серії 12ААБ, № 474118 позивачу встановлено другу групу інвалідності (травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби); дата чергового огляду - довічно.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням другої групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позаяк з часу первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (10.04.2007) та до часу встановлення ІІ групи інвалідності (14.03.2017) минуло більше двох років, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI).

Згідно з п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Надалі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, що була чинною на час спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Згідно з п. 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 в адміністративній справі № 240/10153/19 зазначив таке:

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому цієї статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

Ухвалюючи цю постанову, судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

З огляду на наведене, п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 зазначив, що дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах. Встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що для правильного вирішення цієї справи має значення саме дата встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності (14.03.2017), оскільки застосуванню підлягають нормативно-правові акти, що діяли на день повторного огляду.

Отже, позаяк з дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (10.04.2007) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (14.03.2017) минуло понад два роки, відтак позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957 та постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 1.380.2019.004643, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо покликань позивача на невідповідність нормам Конституції України пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, то суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 у справі № 3-192/2020 (465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, проте таке рішення не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на таке.

Із резолютивної частини цього рішення від 06.04.2022 видно, що пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Станом на час прийняття відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, яка оформлена протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 50 від 19.05.2017, пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був чинним, оскільки такий втратив чинність лише з 06.04.2022.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач у спірних правовідносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком № 975, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, тобто оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, є обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2023 року в адміністративній справі № 500/4544/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин