Справа № 360/503/23
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/503/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом адвоката Статівки Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Статівки Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення у грудні 2022 року відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 71% до 70% сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку йому пенсії, виданої Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 15.07.2021 № ФЕ56380.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 31.12.2004 призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 в адміністративній справі № 360/5274/21, яке 20.06.2022 набрало законної сили, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 в адміністративній справі № 360/5274/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області у листопаді 2022 року, здійснено з 01.04.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15.07.2021 № ФЕ56380.

Проте, з розрахунку пенсії позивача за вислугу років, проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області станом на 01.12.2022 після виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 в адміністративній справі № 360/5274/21 вбачається, що пенсія позивачу станом на 01.12.2022 була обчислена вже у зменшеному розмірі - 70% грошового забезпечення, замість 71%.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 26.05.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 360/5281/21 відповідачем у грудні 2021 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% відповідних сум грошового забезпечення.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 360/5274/21 відповідачем у листопаді 2022 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380.

Зазначеним судовим рішенням зобов`язання щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії у розмірі 71% відповідних сум грошового забезпечення не визначено. Тому, перерахунок його пенсії проведено відповідно до норм статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262 (в редакції, чинній на дату проведення перерахунку), а саме із розрахунку 70 відсотків грошового забезпечення, визначеного в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380.

Також Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони.

Щодо надання витребуваних судом документів, відповідач зазначив, що паперові пенсійні справи залишилися в будівлі Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в м. Сєвєродонецьк на тимчасово окупованій території, тому доступу до пенсійної справи ОСОБА_1 немає.

29.05.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено таке.

Представник позивача просив суд під час розгляду даної справи врахувати правові висновки зі спірних правовідносин, викладені у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 380/24477/21. Також вказано, що під час розгляду питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, у тому числі витрат позивача на правову допомогу адвоката у розмірі 13400,00 грн, тобто у розмірі 2 мінімальних заробітних плат, то це є мінімальна ставка адвокатського гонорару по даній категорії справ, а з огляду на умови договору про надання правової допомоги № 17/04-23-1 від 17.04.2023, враховуючи складання і підписання адвокатом Статівка О.Є. всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, в даній справі понесені витрати на правову допомогу в сумі 13400,00 грн, які мають бути сплачені ОСОБА_1 у майбутньому.

На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримує пенсію за вислугу років, призначену за Законом № 2262-ХІІ з 31.12.2004, що підтверджується копіями паспорта громадянина України, картки платника податків, посвідченням серії НОМЕР_2 , письмовими поясненнями позивача у позові та відповідача у відзиві на позовну заяву, а також матеріалами пенсійної справи позивача.

Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років на 01 січня 2007 року позивачу призначено (обчислено) пенсію за вислугу років, основний розмір якої склав 71% від суми грошового забезпечення (вислуга років 27), підсумок пенсії з надбавками склав 1567,81 грн.

З розрахунку пенсії за вислугу років станом на 01 січня 2018 року встановлено, що внаслідок проведеного перерахунку пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, основний розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року розрахований виходячи з 70% грошового забезпечення, підсумок пенсії з надбавками склав 5195,12 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 360/5281/21, яке набрало законної сили 30.11.2021, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 71% до 70% суми грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача виходячи з 71% сум грошового забезпечення, підсумок пенсії з надбавками склав 9696,50 грн.

В подальшому рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 360/5274/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2022, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380.

На виконання вказаного рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі зазначеної довідки Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 70% сум грошового забезпечення, що підтверджується відповідним розрахунком пенсії.

Представник позивача звернувся до відповідача з заявою довільної форми від 17.04.2023, в якій просив здійснити перерахунок пенсії позивача виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії 71% сум грошового забезпечення, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 360/5274/21.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27.04.2023 № 2725-3078/М-02/8-1200/23 повідомлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у cправi № 360/5274/21 зобов`язання щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії у poзмipi 71% відповідних сум грошового забезпечення не було. Тому, перерахунок його пенсії проведено відповідно до норм статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення ociб, звільнених з військової служби, та деяких інших ociб» від 09.04.1992 № 2262, а саме з розрахунку 70 відсотків грошового забезпечення, визначеного в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380.

Позивач, не погоджуючись зі зменшенням відсоткового значення розміру з 71% до 70%, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Так, пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-XII Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова № 103).

У рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 360/5274/21 суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» і відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем на виконання вказаного рішення суду здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням нової довідки Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380, та визначено її основний розмір 70% грошового забезпечення, що не заперечується сторонами.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01.10.2011, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-XII, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Відповідно до Закону України від 27.03.2014 за № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України», який набрав чинності 01.04.2014, внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, де число 80 замінили на число 70 (максимальний розмір пенсії), що, на думку відповідача, передбачає необхідність проведення перерахунку пенсії позивача в розмірі 70% від грошового забезпечення.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення вказаних норм у їх сукупності, суд дійшов висновку, що положення статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70% відповідних сум грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 01.04.2014, тобто набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію з 31.12.2004.

Всупереч наведеного, при здійснені останнього перерахунку пенсії позивачу, відповідачем застосовано норми Закону № 2262-ХІІ у новій редакції, які регулюють питання саме призначення пенсії, що є безпідставним.

Згідно з статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Вказана позиція щодо застосування норм права до спірних правовідносин, міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-420а13.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосувались порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII не зазнала.

Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 24.03.2018 у справі № 686/12623/17, від 03.03.2018 у справі № 564/2288/16-а, від 03.04.2018 у справі № 175/1665/17.

Разом з цим, за приписами частини третьої статті 291 КАС України, суд, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у постанові від 04.02.2019 у зразковій справі № 240/5401/18 дійшов висновку, що при перерахунку пенсії з 01.01.2018 відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 420/40/20 та від 18.05.2022 у справі № 0940/2383/18.

За таких обставин, відповідач не мав підстав для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії позивача з 01.04.2019 на підставі нової довідки про грошове забезпечення при здійсненні її перерахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2022 у справі № 380/22040/21.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що відповідач при перерахунку пенсії позивача за новою довідкою, на виконання рішення суду від 13.12.2021 у cправi № 360/5274/21, був обізнаний про застосування наведених норм Закону № 2262-ХІІ щодо протиправності зниження відсоткового значення грошового забезпечення при розрахунку розміру пенсії.

Вказане підтверджується рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 360/5281/21, яким підтверджено право позивача на основний розмір пенсії в розмірі 71% грошового забезпечення.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо зменшення відсотку основного розміру пенсії з 71% на 70% при проведені її перерахунку на підставі рішення суду від 13.12.2021 у cправi № 360/5274/21 та, відповідно, про наявність підстав для проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу, починаючи з 01.04.2019, виходячи з 71% відповідних сум грошового забезпечення.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що відповідно до статті 13 Закону № 2262-ХІІ, максимальний розмір пенсії не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки зазначеною статтею Закону № 2262-ХІІ регулюється порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.

Разом з тим, щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2018 суд зазначає, що в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідний перерахунок пенсії позивача проведено на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 360/5274/21, яким було зобов`язано відповідача провести перерахунок з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, які визначені в довідці Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 липня 2021 року № ФЕ56380 з 01.04.2019.

Тому в межах спірних правовідносин, що склались, саме з 01.04.2019 необхідно провести перерахунок пенсії позивача.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність дій відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Отже, виходячи з системного аналізу законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № від 11.05.2023.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 429,44 грн.

Також в позові заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13400,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Представником позивача в позовній заяві вказано, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 13400,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат надано копії таких документів: договору від 17.04.2023 № 17/04-23-1 про надання правової допомоги, акта прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.05.2023.

Дослідженням укладеного між ОСОБА_2 (Адвокат) та Муляром О.В. (Клієнт) договору від 17.04.2023 № 17/04-23-1 про надання правової допомоги встановлено, що Адвокат зобов`язався надавати Клієнту правову допомогу по представництву інтересів та захисту прав Клієнта, що стосується дій Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 71% на 70% сум грошового забезпечення, а Клієнт зобов`язався сплатити Адвокату гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором (пункт 1.1).

Згідно з пунктами 4.1 та 4.2 Договору Сторони домовилися, що на надання правничої допомоги, зазначеної у пункті 1.1. цього Договору, Клієнт сплачує Адвокату гонорар в фіксованому розмірі 13400,00 грн, що відповідає мінімальній ставці гонорару адвоката, визначеній у рішенні Ради Адвокатів Харківської області № 13/1/7 від 21.07.2021, відповідно до якого розмір адвокатського гонорару у справах по Кодексу адміністративного судочинства України за ведення справи у суді становить від 2 мінімальних заробітних плат, з додатковою оплатою 0,5 мінімальної заробітної плати за кожне судове засідання. Гонорар, у розмірі, визначеному у п.4.1 цього договору Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату в строк протягом 5 робочих днів з дня здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області з 01.01.2018 перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% сум грошового забезпечення. Після цього, на підтвердження отримання Адвокатом від Клієнта вказаного гонорару (грошових коштів) за цим Договором про надання правової допомоги (адвокатських послуг), Адвокат надає клієнту квитанцію на вказану суму, засвідчену підписом та печаткою Адвоката.

В акті від 11.05.2023 прийому-передачі наданої правової допомоги вказано, що Клієнт прийняв надану адвокатом станом на 11.05.2023 таку правову допомогу (адвокатські послуги) на загальну суму 13400,00 грн:

- 17.04.2023 консультація обговорення проблемних питань захисту законних прав та інтересів, укладання договору про надання правової допомоги (адвокатських послуг);

- 17.04.2023 визначення законів та інших нормативно-правових актів, що підлягали застосуванню до спірних відносин;

- 17.04.2023 підготовка та спрямування до ГУ ПФУ в Луганській області заяви про перерахунок та виплату пенсії;

- 09.05.2023 вивчення та аналіз наданих клієнтом документів;

- 10.05.2023 підготовка та складання позовної заяви;

- 11.05.2023 продовження підготовки та складання позовної заяви, складання акту прийому-передачі наданої правової допомоги, копіювання додатків до позовної заяви та засвідчення їх, комплектування матеріалів позовної заяви, спрямування позовної заяви з додатками до суду.

Суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем заяви про перерахунок пенсії, складання та підписання адвокатом позовної заяви, оформлення та подання разом з позовною заявою доказів, якими позивач та його представник обґрунтовують позовні вимоги.

Отже, суд вважає, що обставини надання адвокатом правничих послуг Муляру О.В. знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Відтак, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Зазначене свідчить, що відповідач, як особа, яка заперечує відносно визначеного позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/15983/20, від 09 травня 2023 року у справі № 140/2165/19, від 20 червня 2023 року у справі № 280/5922/21.

Така ж правова позиція була викладена і в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19), де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідачем вказано відповідні заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу у відзиві на позовну заяву. В обґрунтування своєї позиції суб`єкт владних повноважень послався на те, що заявлений до стягнення розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову.

Таким чином в даному випадку питання стосовно визначення співмірності та розумності витрат на професійну правничу допомогу покладено на суд.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Виходячи з того, що дана категорія справ є поширеною, в якій існує усталена судова практика, повторною для адвоката (як встановлено судом з Єдиного державного реєстру судових рішень адвокат Статівка О.Є. вже представляв інтереси у справах щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії (справа № 360/472/23, № 520/6222/22)), суд погоджується з наведеними у відзиві на позовну заяву твердженнями відповідача, що підготовка позовної заяви та вжиття інших процесуальних дій по справі не вимагали від адвоката значних витрат часу, застосування спеціальних професійних навичок з правових питань, оскільки дана справа є справою незначної складності.

Відповідно, суд погоджується з твердженнями відповідача, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу не відповідає ознакам співмірності, визначеним частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн, що, на думку суду, є співмірною сумою для даної справи.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Статівки Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код: 21782461, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру пенсії з 71% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, виданої Луганським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки від 15.07.2021 № ФЕ56380, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 429,44 грн (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 коп).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.07.2023.

Суддя О.М. Качанок