Справа № 420/10921/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/10921/22
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Дата і місце ухвалення 01.05.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 р. у справі №420/10921/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області щодо не донарахування до середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу з 01.02.2008 р. по 30.05.2018 р. суми до розміру мінімальної заробітної плати та стягнути із відповідача суму недонарахованої до мінімальної заробітної плати - 645133,56 грн.;

- зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу в сумі 251356,94 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі, не врахував, що сплачені відповідачем страхові внески за період вимушеного прогулу є меншими від мінімального страхового внеску, встановленого Законом, внаслідок чого його страховий стаж розраховано пенсійним органом у меншому розмірі, пропорційно до сплачених страхових внесків. Вважає, що суд першої інстанції не намагався забезпечити його право на ефективний засіб правового захисту та замість застосування норм Конституції України, як норм прямої дії, обмежився описом та присиланням на хід розгляду справи №2а-4555/08/1570 про стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 01.02.2008 р. по 30.05.2018 р., обчислений без урахування підвищення розміру посадового окладу за раніше займаною посадою, відповідно до абз. 7,8 п. 2 Порядку №100. Зауважив, що суть спору у даній справі полягає не в невірних розрахунках страхових внесків, а в невірних розрахунках мінімальної заробітної плати, з якої відповідач мав сплатити такі страхові внески, що потягло за собою не зарахування страхового стажу в повному обсязі.

Посилаючись на положення ч. 4 ст. 3, ч. 3 ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» просить зобов`язати відповідача донараховати та стягнути на його рахунок недоплачену суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року у справі №2а-4555/08/1570 суд визнав протиправним та скасував наказ Управління ветеринарної медицини в Одеській області № 05-к від 31.01.2008р. в частині звільнення ОСОБА_1 . Поновив позивача на роботі на посаді головного спеціаліста відділу організації протиепізоотичної роботи державного інспектора ветеринарної медицини Головного управління ветеринарної медицини в Одеській області з 01.02.2008 року. Стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по день поновлення на роботі. В решті позову відмовив.

23 березня 2018 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №2а-4555/08/1570, яким стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Додатковою постановою від 12 червня 2018 року Одеський апеляційний адміністративний суд стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по день поновлення на роботі в розмірі 159824,86 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні вісімдесят шість копійок).

27 квітня 2020 року ОСОБА_1 в друге звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі №2а-4555/08/1570 шляхом стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області недонарахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2008 року по 30 травня 2018 року, обчислену з урахуванням підвищення розміру посадового окладу за раніше займаною посадою відповідно до абз. 8 п. 8 Порядку № 100.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021р. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні поданої ним заяви.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 залишено без змін.

При цьому, залишаючи ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 без змін, Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вимоги позивача зазначені у заяві про прийняття додаткового судового рішення від 27 квітня 2020 року є фактично переглядом висновків суду апеляційної інстанції в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом спору у даній справі є право позивача на отримання недонарахованих до мінімальної заробітної плати коштів, згідно положень ч. 4 ст. 3, ч. 3 ст. 3-1 Закону України «Про оплату праці» за період вимушеного прогулу.

Разом цим, проаналізувавши зміст перелічених вище судових рішень, доводи позовної заяви та апеляційної скарги, судова колегія вважає, що задоволення позовних вимог позивача у даній справі є, по суті, переглядом висновків суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку, що виплачена позивачу за період вимушеного прогулу у справі №2а-4555/08/1570.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку питання розміру середньої заробітної плати, який підлягав виплаті позивачу за час вимушеного прогулу вирішено судовим рішення у справі №2а-4555/08/1570, яке набрало законної сили.

Зазначені обставини виключають можливість перегляду вже визначеного розміру середнього заробітної плати за час вимушеного прогулу в рамках даної адміністративної справи.

Доводи апелянта щодо несплати відповідачем страхових внесків у необхідному для зарахуванні страхового стажу не приймаються судом до уваги, оскільки, як вже зазначалось вище питання визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу вже вирішено судовим рішенням у справі №2а-4555/08/1570 та перегляду не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області виконало додаткове судове рішення у справі №2а-4555/08/1570, та виплатило позивачу визначену суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, як вбачається з додаткової постанови від 12 червня 2018 року, визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керувався Порядком №100, яким встановлено порядок відповідного розрахунку.

Разом з цим, положення Закону України «Про оплату праці» на застосування якого наполягає позивач не визначає порядок розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а отже не підлягає застосуванню.

За встановлених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що у Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області не виникло обов`язку щодо донарахування ОСОБА_1 до середнього заробітку за період вимушеного прогулу сум до розміру мінімальної заробітної, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відсутністю підстав для стягнення на користь позивача сум недорахованих до мінімальної заробітної плати, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що питання правомірності дій пенсійного органу щодо зарахування страхового стажу позивача не є предметом розгляду даної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 р. у справі №420/10921/22 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук