Справа № 308/6587/23
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/6587/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Гриб А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні , в м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, 3 - тя особа інспектор 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Державного департаменту патрульної поліції, рядовий поліції Голубка Юрій Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 04.07.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.07.2023

ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, 3 - тя особа інспектор 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Державного департаменту патрульної поліції, рядовий поліції Голубка Юрій Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2023, вказана позовна заява залишена без руху із зазначенням недоліків які слід усунути.

04.05.2023 від позивача по справі до суду надійшло клопотання про усунення недоліків разом із позовною заявою у новій редакції.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2023 у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, із викликом сторін.

Позов мотивовано тим, що18 квітня 2023 року о 20 годині 49 хвилин поліцейським інспектором 1 роти батальйону УПП в Закарпатській області, рядовим поліції Голубка Юрієм Івановичем винесено постанову серія ЕАС №6853856 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (оригінал постанови додається до позовної заяви).

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1 , 18.04.2023 року, в м. Ужгороді, по вул. Другетів керував транспортним засобом марки SANG YONG д.р.н. НОМЕР_1 із технічною несправністю, а саме, непрацюючою правою фарою ближнього світла, чим порушив п.31.4.3 ПДР - керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими, відповідно до встановлених правил, його експлуатація забороняється, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП України.

Позивач вважає, шо оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач вказує на те, що як зазначив в постанові рядовий поліції ОСОБА_2 , на транспортному засобі була непрацюючою права фара ближнього світла, що відповідає дійсності і ОСОБА_1 , не оспорюється.

При цьому позивач зазначає, що пунктом 31.4.3., на який посилається в постанові рядовий поліції ОСОБА_2 , забороняється експлуатація транспортних засобів виключно у випадку (випадках), коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла. Заборона експлуатації транспортного засобу у випадку (випадках), коли в режимі ближнього світла не горить лампа правої фари, яка на керованому мною транспортному засобі горіла, пунктом 31.4.3. Правил дорожнього руху України або іншими нормативними актами України, не встановлена і не передбачена.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України, і штраф рядовим поліції ОСОБА_2 накладений на нього незаконно і протиправно.

Окрім того, позивач зазначає, що рядовим поліції ОСОБА_2 було відмовлено йому в клопотанні про залучення адвоката для надання мені правової допомоги.

Також позивач зазначає, що технічна несправність правої фари транспортного засобу виникла під час руху і не була мною своєчасно виявлена. Навіть за умови, що ПДД не забороняють експлуатацію транспортного засобу з несправною правою фарою, відразу після виявлення несправності я прийняв термінові заходи для її усунення.

З огляду на викладене, керуючись п. ст. 288, 289, п.3 ст. 294 КУпАП України, позивач просить суд: скасувати постанову поліцейського інспектора 1 роти батальйону УПП в Закарпатській області рядового поліції Голубка Юрія Івановича серії ЕАС №6853856 від 18 квітня 2023 року про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.121 КУпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. а справу про адміністративне правопорушення закрити. Стягнути з відповідача на мою користь сплачений мною судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Від відповідача по справі на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві вказано на те, що 18.04.2023 близько 20:49 екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгород, вул. Другетів, 78, помітив автомобіль SsangYong номерний знак НОМЕР_1 , який порушив пункт 31.4.3 ПДР України, а саме водій керував транспортним засобом з технічною несправністю, а саме не працювала права фара ближнього світла, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 31.4.3 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Водія було ознайомлено з його правопорушенням.

Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 121 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Представник відповідача вказує на те, що Вважаю, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів, Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності.

При цьому відповідач зазначає, що згідно п. 31.4.3.а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

В свою чергу Позивач посилається на п. 31.4.3.в ПДР України (не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла), який взагалі не стосується даної події. В його випадку не горіла лампа правої фари в режимі ближнього світла.

Тобто, режим роботи зовнішніх світлових приладів ТЗ не відповідав вимогам конструкції транспортного засобу, що є технічною несправністю, з якою забороняється експлуатація транспортних засобів відповідно до п. 31.4.3.а ПДР України.

У відзиві вказано на те, що твердження Позивача про те, що лампа згоріла у дорозі, не звільняє його від відповідальності, бо чинним законодавством це не передбачено.

За твердженням представника відповідача, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Представник відповідача просить: відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача по справі до суду надійшла відповідь на відзив. Так, позивач зазначає, що стаття 121 КУпАП України є бланкетною нормою, оскільки, вона не встановлює правила поведінки, а має відсильний характер до іншого нормативного матеріалу, зокрема до ПДР України.

Пункт 31.4.3 ПДР, за порушення якого ОСОБА_1 , притягнуто до відповідальності як порушення експлуатації транспортного засобу, містить ряд підпунктів, кожен з яких утворює самостійний склад адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові поліцейський Голубка І.Ю. зазначивши п п,5- му, що на транспортному засобі не горіла лампа правої фари в режимі ближнього світла.

Позивач зазначає, що виходячи за межі фактичних даних оскаржуваної постанови, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 , був порушений п.31.4.3а ПДР України згідно якого: «забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу» кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу, що у випадку позивача «не горіла лампа правої фари в режимі ближнього світла...тобто режим роботи зовнішніх світлових приладів ТЗ не відповідав вимогам конструкції транспортного засобу, що є технічною несправністю, з якою забороняється експлуатація транспортних засобів відповідно до п.3 1.4.3.а ПДР України.».

Позивач вказує на те, що винесення в окремий підпункт такої технічної несправності як припинення роботи лампи лівої фари в режимі ближнього світла, за наявності якої забороняється експлуатація транспортного засобу (п. 31.4.3в ПДР України), вказує на те, що законодавець не утотожнює поняття "режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідає вимогам конструкції транспортного засобу" та поняття "не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла". Відповідність режиму роботи зовнішніх світлових приладів вимогам конструкції транспортного засобу можна вважати дотриманою, коли такі режими передбачені конструкцією і прилади працюють у кожному з них у залежності від положення органу управління.

Також позивач вказує на те, що за змістом п. 31.4.3 а ПДР України, ч. 1 ст. 121 КУпАП, не забороняється експлуатація транспортного засобу коли не горить лампа правої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, отже, експлуатація такого транспортного засобу не утворює складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1.21 КУпАП: ні ПДР, ні КУпАП, ні будь-якими іншими нормативними актами України не встановлена адміністративна відповідальність, коли не горить лампа правої Фари в режимі ближнього світла так, як це мало місце у моєму випадку.

Окрім того, у відповіді на відзив вказано на те, що доказами законності і обґрунтованості позовних вимог є дані самої оскаржуваної постанови та наданого представником Відповідача відеозапису, якими встановлено і визнається представником Відповідача, що на керованому мною транспортному засобі не горіла лампа правої, а не лівої фари ближнього світла, за що чинним законодавством України не передбачена адміністративна відповідальність.

Позивач зазначає, що саме даними оскаржуваної постанови і відеозапису підтверджується відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 , просить позов задовільними повністю.

В судове засідання, позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не подавав.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутність сторін, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку:

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.4 Правил дорожнього руху визначено випадки, коли забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам (31.4.1 Гальмові системи, 31.4.2 Рульове керування, 31.4.3 Зовнішні світлові прилади, 31.4.4 Склоочисники і склообмивачі вітрового скла, 31.4.5 Колеса і шини, 31.4.6 Двигун, 31.4.7 Інші елементи конструкції).

Підпунктом а) пункту 31.4.3 розділу 31 Правил дорожнього руху передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту постанов що є предметом оскарження вбачається, що «18.04.2023 о 20:44:33 в м. Ужгород, вул. Другетів, 8, водій керував тз з технічною несправністю, а саме не працювала права фара ближнього світла, чим порушив п. 314.3 ПДР керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів».

Однак Правила дорожнього руху не забороняють експлуатацію транспортного засобу з такою несправністю. Тобто, встановлені працівником поліції порушення не відповідають жодному з підпунктів п.31.4.3 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 31.5 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Крім цього суд зазначає, що згідно з п.п.«б» п.31.6 Правил дорожнього руху забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Тобто, ця норма Правил дорожнього руху забороняє подальший рух транспортного засобу та не передбачає застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Разом з тим, навіть коли під час руху виникає несправність передбачена п.п.31.4.3 Правил дорожнього руху, то це врегульовано п.31.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у п.31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог п.9.9 і 9.11 цих Правил.

Тобто, з урахуванням вищевказаного, повна заборона подальшого руху може бути лише у випадках, коли у темну пору доби не горять лампи усіх фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Водночас, за змістом вказаних норм не забороняється експлуатація транспортного засобу коли не горить лампа правої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, отже, експлуатація такого транспортного засобу не утворює складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при несправності лампи правої фари в режимі ближнього світла, правила дорожнього руху не забороняють рух транспортного засобу з такою несправністю і не вимагають виконувати вимоги п.9.9 і 9.11 Правил дорожнього руху.

Відтак, суд приходить до висновку, що при несправності лампи правої фари в режимі ближнього світла, Правила дорожнього руху не забороняють рух транспортного засобу з такою несправністю, а відповідачем неправомірно кваліфіковано несправність транспортного засобу позивача, як таку, що підпадає під зазначену у підпункті 31.4.3 Правил дорожнього руху.

Разом з цим, з переглянутого відеозапису встановлено, що позивач під час спілкування повідомив працівників поліції, що перед експлуатацією транспортного засобу він перевірив технічний стан свого автомобіля, який був справний і фізично не міг виявити під час руху свого автомобіля, що фара перестала горіти. Та що він має намір усунути вказану несправність в найкоротший час.

Суд вважає, що в даному випадку працівники поліції, які виявили несправність зовнішнього світлового приладу мали право обмежити рух транспортного засобу для перевірки технічного стану та з`ясувати наявність події адміністративного проступку. Виявлена несправність транспортного засобу з освітлення зовнішніх світлових приладів під час руху на переконання суду не є адміністративним проступком, а приводом для усунення цих недоліків на місці зупинки транспортного засобу.

При цьому суд зазначає, що позивач під час руху транспортного засобу виявивши несправність зовнішніх світлових приладів усунути їх на місці не міг.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що в даному випадку для встановлення вини у вчиненні адміністративного правопорушення необхідно довести факт того, що ОСОБА_1 , знав про наявність несправностей, проте не вжив заходів щодо їх усунення.

В той же час, позивач стверджував, що технічна несправність правої фари транспортного засобу виникла під час руху і не була ним своєчасно виявлена. Навіть за умови, що ПДР не забороняють експлуатацію транспортного засобу з несправною правою фарою, відразу після виявлення несправності він прийняв термінові заходи для її усунення.

Слід зазначити, що у судовому засіданні було досліджено доданий відповідачем до відзиву відеозапис з нагрудної камери поліцейського. Так, встановлено, що позивачу працівником поліції було повідомлено про виявлену несправність т/з яким керував ОСОБА_1 , а саме про те що не світить права фара. Після чого позивач вийшов із автомобіля та переконався, що фара дійсно не світить. Вказане дає підстави для висновку про те, що позивачу дійсно не було відомо про несправність. При цьому суд бере до уваги і те, що як вбачається з відеозапису подія відбувається у світлу пору доби, сутінки, тобто не було темно, що дає підстави прийти до висновку, що під час руху позивач міг і не помітити відсутність світла у правій фарі свого авто.

З огляду на вказане, суд вважає, що в даному випадку неможливо стверджувати, що позивачу було достовірно відомо про наявність несправності, оскільки в умовах достатньої освітленості можливості, встановити несправність роботи лампи фари на автомобілі є проблематичним.

Окрім того, сам факт того, що у автомобіля не світила права фара позивач визнає, проте вказує що несправність виникла під час руху, та після виявлення такої ним були вжиті заходи для її усунення. Вказані твердження позивача не були спростовані відповідачем в судовому зсіданні.

Судом встановлено, що згідно постанови, яка предметом оскарження, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за те, що він: «керував тз з технічною несправністю, а саме не працює права фара ближнього світла, чим порушив п. 31.4.3 ПДР- керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів(темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів».

Слід зазначити, що п. 31.4.3 ПДР України, передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що позивач порушив саме п. 31.4.3 а. При цьому зазначає, що згідно п. 31.4.3.а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.

Тобто, режим роботи зовнішніх світлових приладів ТЗ не відповідав вимогам конструкції транспортного засобу, що є технічною несправністю, з якою забороняється експлуатація транспортних засобів відповідно до п. 31.4.3.а ПДР України.

Однак доводи представника відповідача суд вважає неспроможними в силу відсутності в постанові, яка є предметом оскарження посилання саме на порушення позивачем п. 31.4.3.а ПДР України

Згідно ч.1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція цієї норми передбачає керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Перелік таких несправностей зовнішніх освітлювальних приладів наведений п.31.4.3 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р.

Водночас, до таких несправностей не віднесено таку, як несправність лампи правої фари в режимі ближнього світла.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, оскільки розглядувані дії позивача не містять складу такого правопорушення.

Вказані твердження позивача не були спростовані відповідачем.

Згідно позиції, що міститься у постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а : у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини вбачається, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі Deweer v. Belgium (рішення Суду від 27.02.1980 року), зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому , у § 3 (c) статті 6 Європейської конвенції зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Аналогічна норма міститься і у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, відповідно до якої кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Особливості провадження у зазначеній категорії справ визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункта 3 частини 3 цієї правової норми за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. за задоволеними позовними вимогами підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП та керуючись п.1 ч.1 ст.20, ст.ст.44, 77, 242, 246, 257-262, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, 3 - тя особа інспектор 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Державного департаменту патрульної поліції, рядовий поліції Голубка Юрій Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського інспектора 1 роти батальйону УПП в Закарпатській області рядового поліції Голубка Юрія Івановича серії ЕАС №6853856 від 18 квітня 2023 року про притягнення, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , судовий збір за подання позову в розмірі 536 грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош