Справа № 160/4830/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року Справа № 160/4830/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
14.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №2 ОСОБА_1 період роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 06.05.1993 р. по 31.12.2021 р. - лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні, у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. - лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні та до страхового стажу роботу час догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 21.08.2000 р. по 10.03.2002 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 17.10.2022 року згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 17.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте, 21.10.2022р. отримала рішення відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку та в неї відсутній необхідний пільговий стаж. Так, відповідач-2 у своєму рішенні повідомив ОСОБА_1 про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди догляду за дитиною до трирічного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки відсутня інформація щодо отримання допомоги в управлінні соціального захисту населення, а також до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно уточнюючих довідок від 23.09.2022 №727 виданої ВСП Шахтоуправління Тернівське та від 26.09.2022 №506, виданої ВСП Шахтоуправління Дніпровське, оскільки документи містять підпис менеджера департаменту з управління персоналу, який не має права підпису за відсутності довіреності. При цьому, відсутній додаток атестованих робочих місць до розпорядження №2395/1 від 24.11.2014 по ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. Проте, позивач не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки вищевказаний пільговий стаж роботи ОСОБА_1 підтверджується наданими відповідачу документами, а саме: трудовою книжкою з усіма належними записами, уточнюючими довідками про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 р. № 727, від 26.09.2022 р. № 506, що вона працювала на посадах згідно пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 213-VIII. Також, позивачем зазначено, щодо не зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до трирічного віку є неправомірним, адже відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2000 р. та серії НОМЕР_2 від 09.04.2002 р. вона здійснювала догляд за дітьми, а тому відповідно до приписів ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. При цьому, згідно з п. 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. Однак, відповідач безпідставно не взяв до уваги вищевказані документи при вирішенні питання про призначення позивачеві пенсії. Отже, відповідач-2 діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, що, в свою чергу, зумовило звернення позивача до суду із цим позовом. Також позивач наголошував, що пенсійний орган при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії має врахувати положення рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) та застосувати приписи пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р.), згідно з якою позивач має право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах в 50 років, однак, відповідач-2 в оскаржуваному рішенні протиправно визначив датою набуття позивачем права на таку пенсію досягнення нею 55 років відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», хоча при такому підході відповідачем віддано перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства та залишив поза увагою вищевказане рішення Конституційного Суду України, що є неприпустимим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4830/23 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з 05.04.2023 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Також вказаною ухвалою суду витребувано у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).
Копія позовної заяви з додатками та копія ухвали суду від 20.03.2023 року скеровані за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача-2 та доставлені до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 14.03.2023 року о 23:35год. та 22.03.2023 року 00:07год., відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними в матеріалах справи, однак, станом на 19.04.2023р. відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому, за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.10.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
На час звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за призначенням пенсії їй виповнилося 51 рік.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області направлено на адресу позивача листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.10.2022р. №0400-010226-8/109136.

Незгода позивача з рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зумовила звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом б якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті „б- - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.

При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.

Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Відповідачем-2 у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.

Як встановлено судом, позивач на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 17.10.2022р. досягла 51 річного віку, відтак, доводи пенсійного органу про відсутність у ОСОБА_1 необхідного пенсійного віку на момент її звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 є безпідставними, а рішення про відмову у призначенні пенсії з підстави недосягнення необхідного пенсійного віку протиправним.

Крім того, судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів відповідачем враховано ОСОБА_1 страховий стаж 31 рік 5 місяців 24 дні.

При цьому, до пільгового стажу позивача за Списком №2 відповідачем не зараховано періоди роботи згідно уточнюючих довідок від 23.09.2022 №727, виданої ВСП Шахтоуправління Тернівське, та від 26.09.2022 №506, виданої ВСП Шахтоуправління Дніпровське, оскільки документи містять підпис менеджера департаменту з управління персоналу, який не має права підпису за відсутності довіреності, а також у зв`язку із тим, що відсутній додаток атестованих робочих місць до розпорядження №2395/1 від 24.11.2014 по ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля.

Так, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 року.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, зокрема, працювала на:

ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. на посаді лампівник 2 розряду дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні;

ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) з 01.01.2022р. по 26.09.2022р. на посаді лампівник 2 розряду дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні.

Водночас, відповідно до довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (шахті Самарська):

- за період з 06.05.1993р. наказ 267к від 06.05.1993р. (наказ не зберігся) по 10.03.1994р.; виконувала в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, на поверхні шахти (функції допоміжного виробництва на поверхні діючої шахти) за професією, посадою лампівник дільниці ВТБ, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 2010100а-13357 код КП підстава постанова Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. Дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За період з 06.05.1993р. по 10.03.1994р. 00 років 10 місяців 05 днів.

- за період з 11.03.1994р. наказ 267к від 06.05.1993р. (наказ не зберігся) по 15.01.2003р. виконувала в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля, на поверхні шахти (функції допоміжного виробництва на поверхні діючої шахти) за професією, посадою лампівник дільниці ВТБ, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 2010100а-13357 код КП підстава постанова КМУ № 162 від 11.03.1994р. Дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За період з 11.03.1994р. по 15.01.2003р. 08 років 10 місяців 05 днів.

- за період з 16.01.2003р. наказ 267к від 06.05.1993р. (наказ не зберігся) но 02.08.2016р. викопувала в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля.. на поверхні шахти (функції допоміжного виробництва на поверхні діючої шахти) за професією, посадою лампівник дільниці ВТБ, що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 пункт а позиція 1.1а код КП підстава постанова КМУ № 36 від 16.01.2003р. Дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

За період з 16.01.2003р. по 02.08.2016р. 13 років 06 місяців 17 днів.

- за період з 03.08.2016р. наказ 2б7к від 06.05.1993р. (наказ не зберігся) по 31.12.2021р. наказ 267 від 23.12.2021р. виконувала в гірничому виробництві: проведення гірничих та інших видів робіт з метою видобутку вугілля.. на поверхні шахти (функції допоміжного виробництва на поверхні діючої шахти) за професією, посадою лампівник дільниці ВТБ що передбачена Списком 2 розділ 1 підрозділ І код КП підстава постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р. Дана професія дає право виходу на пенсію на пільгових умовах передбачених ч. 2 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

За період з 03.08.2016р. по 31.12.2021р. 05 років 04 місяці 26 днів.

Додатково у довідці зазначено про те, що дана професія підтверджена результатами атестації робочих місць: наказ № 880 від 26.12.1994р., подовжено атестація з 26.12.1999р. по 30.06.2000р. вих. № 14/1-117 від 29.05.2000р. наказ №600 від 30.06.2000р., подовжено атестація з 30.06.2005р. по 19.12.2005р. вих. № 1774 від 14.08.2007р. наказ № 2545 від 19.12.2005р., наказ № 2219 від 03.12.2010р., розпорядження № 185 від 18.01.2013р., розпорядження № 2395/1 від 24.11.2014р., наказ 6026 від 24.11.2019р.

Довідка видана на підставі: особистої картки форми Т-2, наказів керівника підприємства, особові рахунки про заробітну плату, табелів спуску в шахту, довідника ЕТКС, атестації робочого місця. Списка 2 постанов Рад.Мін.СССР № 1173 від 22.08.1956р.. Рад. Мін.СССР № 10 від 26.01.1991 р„ КМУ № 162 від 11.03.1994р„ КМУ № 36 від 16.01,2003р.. КМУ № 461 від 24.06.2016р.

Професій за сумісництвом не було.

Відпустками без збереження заробітної плати не пов`язаних з виробничою необхідністю не було. Надано було частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-річного віку з 06.10.2000р. по 21 08 2003р наказ 870к від 18.09.2000р. та частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до 3-річного віку з 22.08.2003р. по 10.03.2005р.наказ 860к від 14.08.2003р.

Вищевказана довідка підписана директором ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» - Д.С. Забєліним, менеджером департаменту по управлінню персоналом І.В. Зеленіним, провідним фахівцем з адміністрування персоналу О.Г. Семір`яновою.

Також, додатково у вищеозначеній довідці було зазначено про те, що згідно штатного розкладу по ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» посади головного бухгалтера та начальника відділу кадрів не передбачено.

Також, суд зазначає, що відповідно до довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.09.2022 року №506 ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська):

за період з 01.01.2022р.(нак.№267 від 23.12.2021р.) по 26.09.2022р. та виконувала в гірничому виробництві: ведення гірничих і інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки №1 з повним робочим днем на поверхні що передбачено Списком 2 розділ 1 підрозділ 1 Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016р. Відповідно до ч.2 п.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За період з 01.01.2022р. по 26.09.2022р. 0 років 08 місяців 26 днів

Додатково зазначено, що довідка дана на підставі облікової картки форми Т 2М, наказів по шахті, табелів спуску в шахту і особового рахунку про зарплату, довідника ЕТКС.

При цьому, вказано, що дані професії підтверджені результатами атестації робочих місць: наказ №6026 від 24.11.2019р.; наказ №580тр від 28.01.2022р. Суміщення професій не було. Відпустки без збереження заробітної плати не було.

Вищевказана довідка підписана директором ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» - О.А. Ангеловським, менеджером департаменту по управлінню персоналом А.І. Авраменком, провідним фахівцем з адміністрування персоналу Н.В.Сідьком.

Так, професія «лампівник», дійсно, передбачена Списком 2 розділом 1 підрозділом 1 пунктом а позицією 2010100а-13357 затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991р.; Списком 2 розділом 1 підрозділом 1 пунктом а позицією 2010100а-13357 затвердженим постановою КМУ № 162 від 11.03.1994р.; Списком 2 розділом 1 підрозділу 1 пункту а позицією 1.1а затвердженим постановою КМУ № 36 від 16.01.2003р.; Списком 2 розділом 1 підрозділу 1 затвердженим постановою КМУ № 461 від 24.06.2016р.

Таким чином, протягом періоду з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. та з 01.01.2022р. по 26.09.2022р. позивач займала робоче місце, що передбачено переліком робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких надається право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, і її робоче місце було належним чином атестоване, що відповідачем не спростовано жодним чином.

Факт працевлаштування позивача за вищевказаною посадою підтверджено відповідними записами в її трудовій книжці, що є чіткими та не мають виправлень чи невідповідностей, а також вищевказаними довідками ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 та ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.09.2022 року №506 , що сформовані на підставі особової картки, наказів керівника підприємства, особових рахунків про заробітну плату, табелів спуску в шахту, довідника ЕТКС та результатів атестації робочих місць.

Щодо доводів відповідача про неможливість врахування вищевказаних довідок через те, що вони підписані менеджером департаменту з управління персоналу, який не має права підпису за відсутності довіреності та, що не передбачено Додатком №5 до п.20 Порядку №637, суд зазначає наступне.

Так, дійсно, Додатком №5 до п.20 Порядку №637 визначено зразок довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно з яким підписантами такої довідки є керівник підприємства, головний бухгалтер, начальник відділу кадрів.

Водночас, підписання наданої позивачем довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 та ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.09.2022 року №506 директором ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля», менеджером департаменту по управлінню персоналом, провідним фахівцем з адміністрування персоналу жодним чином не може свідчити про недостовірність викладених в ній обставин та інформації, тим паче, що, як зазначалося вище, наведені в цій довідці відомості викладено на підставі особової картки, наказів керівника підприємства, особових рахунків про заробітну плату, табелів спуску в шахту, довідника ЕТКС та результатів атестації робочих місць і такі відомості не мають розбіжностей з даними трудової книжки позивача. Вказані довідки складені посадовими особами ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» та ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» і засвідчені їх печатками.

Відтак, вказані відповідачем обставини не дають підстав для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи, зазначеного у довідках ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 та ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.09.2022 року №506, до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Суд наголошує, що відповідачем у даному випадку не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991р.; постановою КМУ № 162 від 11.03.1994р.; постановою КМУ № 36 від 16.01.2003р.; постановою КМУ № 461 від 24.06.2016р., а лише вказано на певні недоліки в заповнені уточнюючої довідки, що не мають вплив на визначення періодів роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.

Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена п.20 Порядку № 637, а певні недоліки заповнення довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.

Отже, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана уточнююча довідка містить неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до її пільгового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи, вказаного у довідках ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 та ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.09.2022 року №506.

Крім того, відповідач посилаючись на відсутність у позивача додатку атестованих робочих місць до розпорядження №2395/1 від 24.11.2014 по ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, зазначає наступне.

Як зазначалося вище, у довідці ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 зазначено, зокрема, що, професія підтверджена результатами атестації робочих місць розпорядженням № 2395/1 від 24.11.2014р.

Суд критично ставиться до вищеозначеної позиції відповідача-2, оскільки на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації (в тому числі чергової) робочих місць за умовами праці.

Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.

Суд вважає за необхідне зауважити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Матеріалами справи підтверджено, що робоче місце за професією, посадою «лампівник» було атестовано підприємством та дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 відповідно до наказу № 880 від 26.12.1994р.,в подальшому атестація подовжено з 26.12.1999р. по 30.06.2000р. вих. № 14/1-117 від 29.05.2000р., наказом №600 від 30.06.2000р. було повторно проведено атестацію цього робочого місця, в подальшому атестація подовжена з 30.06.2005р. по 19.12.2005р. на підставі листа вих. № 1774 від 14.08.2007р., наказом № 2545 від 19.12.2005р. повторно проведено атестацію цього робочого місця, наказом №2219 від 03.12.2010р. повторно проведено атестацію цього робочого місця, відповідно до розпорядження № 185 від 18.01.2013р. робоче місце позивача було атестовано, в подальшому згідно до розпорядження № 2395/1 від 24.11.2014р. повторно проведено атестацію цього робочого місця, наказом №6026 від 24.11.2019р. повторно проведено атестацію цього такого робочого місця.

Водночас, матеріали справи не містять доказів того, що після закінчення дії результатів атестації цього робочого місця, відповідно до вищенаведених наказів та розпоряджень, умови праці робочого місця за професією, посадою «машиніст підіймальних машин» змінювались.

Отже, результати атестації робочих місць за умовами праці, проведених вищезазначених атестацій та їх продовжень були в установленому порядку продовжені на весь міжатестаційний спірний період та робоче місце позивача «лампівник» за умовами та характером праці в цей період під час проведення чергової атестації не змінювалось, що підтверджено результатами наступних атестацій робочих місць.

Так, з матеріалів справи слідує, що при зверненні до пенсійного органу про призначення пенсії ОСОБА_1 разом із такою заявою подавала, в тому числі, і розпорядження №2395/1 від 24.11.2014р., якою було проведено атестацію її робочого місця. Таким чином, фактично, оскаржуване рішення, зокрема, обґрунтоване відповідачем-2 не у зв`язку із тим, що у позивача відсутній певний стаж та/або не зарахування відповідачем конкретного часу роботи позивача до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, а обґрунтоване тим, що у відповідача на стадії прийняття рішення на призначення пенсії був відсутній належний та допустимий документ (додаток атестованих робочих місць до розпорядження №2395/1 від 24.11.2014 по ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля), який підтверджує конкретні обставини.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що пільговий стаж роботи позивача в період з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. за професією, посадою «лампівник» згідно зі Списком №2 підтверджується результатами атестацій робочих місць, затверджених згідно з наказами підприємства: наказ № 880 від 26.12.1994р., листом вих. № 14/1-117 від 29.05.2000р. подовжено атестація з 26.12.1999р. по 30.06.2000р., наказ №600 від 30.06.2000р., подовжено атестація з 30.06.2005р. по 19.12.2005р. вих. № 1774 від 14.08.2007р. наказ № 2545 від 19.12.2005р., наказ № 2219 від 03.12.2010р., розпорядження № 185 від 18.01.2013р., розпорядження № 2395/1 від 24.11.2014р., наказ 6026 від 24.11.2019р., і дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Наведені обставини відповідачами не спростовані.

При цьому, несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Правова позиція щодо необхідності включення до пільгового стажу періоду роботи на посадах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, у випадках порушення термінів проведення чергової атестації підприємством-роботодавцем неодноразово висвітлювалась Верховним Судом.

Зокрема, у постанові від 16.09.2014 року (справа №21-307а14) Верховний Суд зазначив, що аналіз положень Порядку проведення атестації та розроблених на виконання цієї постанови Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41, дає підстави вважати, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом і у постановах від 21.02.2018 року у справі №352/547/16-а (К/9901/20098/18) та від 03.05.2018 року у справі № 352/1840/14-а (К/9901/5403/18).

Щодо вимог позивача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 21.08.2000 р. по 10.03.2002 р, то суд зазначає, що такий стаж відповідно до форми РС-право наданого відповідачем-1 зараховано позивачеві до її загального страхового стажу та підтверджується відповідчем-1 у його відзиві.

Крім того, суд зазначає, що за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трирічного віку.

Частиною 6 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17 та від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а.

Отже, перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною підлягає зарахуванню до стажу роботи за Списком №2, що підтверджує підприємство, надаючи за такий період уточнюючу довідку. Тому, з урахуванням наданої довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.09.2022 року №727 ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до її пільгового стажу період роботи з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. з урахуванням періоду перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем-2 при прийнятті спірного рішення від 21.10.2022 року №41 до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи ОСОБА_1 з 06.05.1993р. по 31.12.2021 року на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) та з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні» з причини наявності підпису менеджера департаменту з управління персоналу, який не має права підпису за відсутності довіреності на уточнюючих довідках від 23.09.2022 №727 виданої ВСП Шахтоуправління Тернівське та від 26.09.2022 №506 виданої ВСП Шахтоуправління Дніпровське, який не має права підпису за відсутності довіреності, а також з причин відсутності додатку атестованих робочих місць до розпорядження №2395/1 від 24.11.2014 по ВСП Шахтоуправління Тернівське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля.

З огляду на наведене та зважаючи на встановлення судом, що позивач на момент звернення до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії 17.10.2022р. досягла 51 річного віку, що є достатнім пенсійним віком у розумінні приписів пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020р.), та мала загальний страховий стаж понад 31 рік, при цьому, до пільгового стажу позивача за Списком №2 відповідачем-2 протиправно не було зараховано період з 06.05.1993р. по 31.12.2021 року на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) та з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», суд доходить висновку про протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.10.2022 року №41про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 на підставі її заяви від 17.10.2022р., з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку 55 роки, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV та відсутності пільгового стажу, а, отже, відповідно про скасування цього рішення і задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо частини позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до пільгового стажу роботи по Списку № 2 ОСОБА_1 період роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 06.05.1993 р. по 31.12.2021 р. - лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні, у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. - лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні, а також призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 17.10.2022 року згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем-2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах лише через недосягнення пенсійного віку, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досяг, суд вважає, що у даному випадку у відповідача-2 відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-2 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо підстав зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_4 (50 років), необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернулася 17.10.2022р., тобто звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія ОСОБА_1 має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто з 17.10.2022р.

Крім цього, зважаючи на встановлення судом того, що спірним рішенням відповідача-2 позивачеві протиправно не зараховано до його пільгового стажу періоди роботи з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) та з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», і спірне рішення відповідача-2 визнано протиправним та скасоване в цілому, тобто і у даній частині також, суд, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, доходить про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2 періоди роботи з 06.05.1993 р. по 31.12.2021 р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні», у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) та з 01.01.2022 р. по 26.09.2022 р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні».

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу роботи позивача її час догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку з 21.08.2000 р. по 10.03.2002 р, оскільки, як слідує з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , зокрема, з розрахунку стажу, їй було зараховано вищевказаний період, відтак, права позивача в цій частині жодним чином порушено не було і останнім це не спростовано.

Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині щодо зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплатити позивачеві призначену пенсію, позаяк такі позовні вимоги є передчасними і право позивача щодо нарахування і виплати пенсії, яку суд зобов`язав відповідача-2 призначити цим рішенням, ще порушене не було, водночас, задоволення позовних вимог на майбутнє суперечить приписам ст.5 КАС України, згідно з якими судовому захисту підлягає саме порушене право особи.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Абзацом 1 частини 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, ч.3 ст.139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60грн., підлягають відшкодуванню на користь останньої пропорційно частині задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача-2 за рахунок його бюджетних асигнувань суми коштів у розмірі 536,80грн.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд.7, м. Рівне, Рівненська область, 33028) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд.7, м. Рівне, Рівненська область, 33028) від 21.10.2022 року №41 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд.7, м. Рівне, Рівненська область, 33028) зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за Списком №2 періоди її роботи у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Самарська) з 06.05.1993р. по 31.12.2021р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні» та у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Самарська) з 01.01.2022р. по 26.09.2022р. на посаді «лампівник дільниці вентиляції та техніки безпеки з повним робочим днем на поверхні».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд.7, м. Рівне, Рівненська область, 33028) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 17.10.2022 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: вул. Борисенка Олександра, буд.7, м. Рівне, Рівненська область, 33028) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова