Справа № 420/12985/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12985/22

Головуючий І інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 24.10.2022р.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2022р. ТОВ «Дунайська імпортна компанія» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просило суд визнати противоправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 28.03.2022р. №UA209000/2022/900046/1, а також визнати противоправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.03.2022р. №UA209170/2022/000266.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час переміщення товару через митний кордон України декларантом ТОВ «Отоман» до Львівської митниці подана митна декларація з визначеною вартістю товару. Однак, за результатами митного оформлення, від 28.03.2022р. митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/900046/1, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2022/000266. Позивач з даними рішеннями не погоджується та вважає їх протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, оскільки документи, подані для митного оформлення товару за ціною контракту, цілком відповідають вимогам ст.53 МК України, є належними та допустимими і підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх дані піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків Львівської митниці про наявність таких розбіжностей, а визначення ним митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ТОВ «Дунайська імпортна компанія» - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 28.03.2022р. №UA209000/2022/900046/1 про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.03.2022р. №UA209170/2022/000266. Стягнуто на користь ТОВ «Дунайська імпортна компанія» з бюджетних асигнувань Львівської митниці судові витрати в розмірі - 4962 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 25.11.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022р. дану апеляційну скаргу залишено без руху

06.12.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської митниці та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

26.12.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «Дунайська імпортна компанія» зареєстроване як юридична особа 18.09.2015р. Основним видом діяльності позивача є оптова торгівля фруктами й овочами (код КВЕД 46.31).

26.03.2022р. ТОВ «Отоман», діючи в інтересах позивача на підставі договору від 11.06.2020р. за №11/06-20, було подано до Львівської митниці МД №UA209170/2022/018656 з метою митного оформлення товару (морква свіжа, вагою - 21600 кг (нетто), країна виробництва - Польща).

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією №UA209170/2022/018656 декларант надав наступні документи:

рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) від 24.03.2022р. №17/03/2022р.;

автотранспортна накладна б/н від 24.03.2022р.;

фітосанітарний сертифікат від 24.03.2022р. №EU/PL/1029768;

сертифікат з перевезення (походження) товару від 24.03.2022р. форми EUR.1 PL/MF/AS0252405;

загальна декларація прибуття від 25.03.2022р. №22UA29Z0;

зовнішньоекономічний договір (контракт) від 09.03.2022р. №12/22;

договір про надання послуг митного брокера від 11.06.2020р. №11/06-20;

інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами та підприємствами за принципом «єдиного вікна» з використанням електронних засобів передачі інформації (в якості відомостей про документ зазначається ідентифікатор справи, згенерований інформаційною системою та переданий декларанту в автоматичному режимі) 8286932.

У подальшому, митним органом поставлено вимогу декларанту (ТОВ «Отоман») надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, на що останнім надіслано лист від 26.03.2022р. №26/03-22, до якого долучено додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару: прейскурант (прайс-лист) від 24.03.2022р. №17/03/2022, копія митної декларації країни відправлення від 24.03.2022р. №22PL341010E0085610, висновок експерта від 25.03.2022р. №20-12/03-2022; та в якому зазначено пояснення щодо безпідставності зауважень і вимоги надати додаткові документи.

Однак, 28.03.2022р. ТОВ «Отоман» було отримано спочатку рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 28.03.2022р. №UA209000/2022/900046/1, згідно з якою митна вартість товару митна вартість товару була відкоригована відповідачем в бік збільшення її розміру, а саме, збільшено до 6870,96 USD, у порівнянні із заявленою митною вартістю - 4752 USD. Таке коригування митної вартості в бік збільшення спричинило необхідність для позивача сплатити митні платежі в більшому розмірі, ніж це було передбачено виходячи із заявленої декларантом митної вартості.

Позивачем було доплачено: мито - 6814,74 грн. та ПДВ - 14992,43 грн., разом - 21807,17 грн.

Також, декларантом було отримано і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.03.2022р. №UA209170/2022/000266.

Не погоджуючись із вказаними діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних рішень митного органу.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися із наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена вище норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, а також обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації владних повноважень.

Згідно зі ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України вважається вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст.50 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.

Аналогічні за змістом положення містяться і в ч.1 ст.52 МК України.

Разом із тим, за приписами ч.2 ст.52 МК України, декларант або ж уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з ч.2 зазначеної вище статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5 і 6 ст.52 МК України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) чи рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Як передбачено ч.1 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, визначено п.1 ч.4 ст.54 МК України.

Втім, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 МК України.

Відповідно до ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) стосовно товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст.59,60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Основний метод (ст.58 МК України - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів, у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, за правилами ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Статтею 60 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.ст.58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та, відповідно, вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Разом із тим, у разі якщо такого продажу не виявлено, то використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому, їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості.

Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в п.п.5-7 ч.10 ст.58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У тому разі, якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору відносно подібних (аналогічних) товарів, то для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Згідно з ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.58-63 цього ж Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України та є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають суду апеляційної інстанції підстави дійти висновку про те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Так, Львівська митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару встановила, що подані до митного оформлення документи, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а надані декларантом, на запит митного органу, документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

З-поміж іншого, митним органом встановлено, що в контракті від 09.03.2022р. №12/22 у пп.3.1 п. 3 «Умови платежу» передбачено те, що оплата за товар здійснюється покупцем за однією з наступних умов: 100% від вартості партії товару у якості передоплати; 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується вантажною митною декларацією.

У пп.3.2 цього пункту вказано про те, що якщо в товаросупровідних документах та/або Інвойсі або в інших документах, що стосуються поставки товару, яка здійснюється відповідно до певного Інвойсу, не зазначено його умов оплати, то оплата здійснюється у відповідності до ч.2 пп.3.1 - протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару.

Проте, як встановлено з матеріалів справи, в комерційному Інвойсі від 24.03.2022р. №17/03/2022 в графі «термін оплати» зазначена дата оплати - 14.02.2022р., але декларантом, в свою чергу, не надано жодного платіжного документу.

У той же час, колегія суддів наголошує, що обов`язок подання платіжних документів при здійсненні митного оформлення прямо передбачений приписами ч.2 ст.53 МК України.

При цьому, самим позивачем не заперечується, що при здійсненні митного оформлення товару уповноваженою особою Товариства не було надано банківських платіжних документів, що стосуються оплати ввезеного товару, які по факту були у наявності.

Між тим, як неодноразово зазначалося колегією суддів, у випадку подання неповного переліку документів для митного оформлення чи наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи. Тобто, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, адже з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що відсутність відповідних документів безумовно надала право митному органу витребувати останні у товариства, так як необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися в тому, що декларантом правильно було визначено митну вартість товару.

Відповідно, відмова у наданні документів на підтвердження оплати певного товару виключає можливість митниці встановити митну вартість товару за умовами договору, адже від декларанта не було надано фактично головний документ, що підтверджує суму сплачених коштів на рахунок контрагента та дозволяє пересвідчитись у відповідності заявленої вартості товару.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не перевіряється доцільність оскаржуваних рішень суб`єкта владних повноважень, а виключно здійснюється перевірка правомірності таких рішень, станом на момент їх прийняття, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність та за необхідності зобов`язати вчинити відповідні дії.

Наявність відповідних платіжних документів станом на момент митного оформлення товару передбачала, що уповноваженою особою товариства мали бути надані такі документи під час подання митної декларації, або як додаткові документи після їх витребування митним органом.

У свою чергу, факт подачі відповідних банківських документів лише до суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не може свідчити про протиправний характер прийнятих митним органом рішень, так як останньому було відмовлено у наданні таких документів.

За таких обставин колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що суд першої інстанції не повинен був враховувати надані позивачем проформу від 21.03.2022р. №03/03/2022 на загальну суму - 67940 EUR, та платіжний документ (SWIFT) від 23.03.2022р. №EGN007, оскільки вони до митного органу не надавалися і при прийнятті рішення про корегування митної вартості товару про них було невідомо.

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що ані у проформі від 21.03.2022р. №03/03/2022, ані у платіжному дорученні (SWIFT) від 23.03.2022р. №EGN007 не зазначено, що вони вчинені відповідно до інвойсу від 24.03.2022р. №17/03/2022, як передбачено п.3.3 контракту від 09.03.2022р. №12/22.

Відсутність в платіжних документах конкретного посилання на інвойс фактично виключає можливість суду дійсно ідентифікувати поставку товару та співставити її з наданими відомостями про оплату.

Інші відомості, встановлені митним органом, не впливають на рівень митної вартості та не спростовують сумніви контролюючого органу, тому не приймаються колегією суддів.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що надані декларантом документи містили усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей стосовно ціни, що була фактично сплачена за даний товар, які не давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості та необхідності витребувати додаткові документи, є помилковими.

Встановлена наявність обґрунтованих сумнівів у вказаній митній вартості відповідного товару та відсутність подання належних підтверджуючих документів в подальшому є законною підставою для коригування митної вартості з застосуванням наступних послідовних методів.

В оскаржуваному рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 28.03.2022р. за №UA209000/2022/900046/1 зазначено, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу « 2а» (ст.59 МК України). Застосовано метод « 2б» (ст.60 МК України), за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Матеріали цієї справи містять митну декларацію від 21.03.2022р. за №UA209140/2022/019993 щодо розмитнення наступного товару: «овочі свіжі (врожай 2021р.): морква столова. Призначена для громадського харчування. Країна походження: PL».

Проаналізувавши товар, який розмитнювався позивачем та вказаний товар, судова колегія вважає, що у них схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними, тобто є подібними (аналогічними) товарами.

За таких умов, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване позивачем рішення винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому належні та достатні підстави для його скасування - відсутні.

До того ж, при цьому одночасно слід звернути увагу на те, що аналогічна правова позиція з цих спірних питань вже неодноразово була викладена П`ятим апеляційним адміністративним судом у своїх постановах від 14.04.2023р. та від 30.06.2023р у подібних справах №420/12698/22 та №420/1265/22 між тими самими сторонами.

Слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Своєю чергою, суд 1-ї інстанції, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування положень МК України, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» - відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 07.07.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко