Справа № 160/8331/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2023 року Справа № 160/8331/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №352510 від 31.01.2023 року виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів, а саме через відсутність певних документів: схеми маршруту; розкладу руху; паспорту маршруту з літерою «В»; договору обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, чим порушено вимогу ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наявна відповідальність, передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Позивач із зазначеною постановою не згоден, вказує, що порушення, які зазначені в акті не відповідають дійсності, оскільки перевізник ФОП ОСОБА_1 надав відповідні документи, в тому числі завірену копію паспорту маршруту водію даного транспортного засобу, до складу якого входили засвідчені копії схеми маршруту та розкладу руху.
В свою чергу, водій транспортного засобу надав належним чином засвідчену копію паспорту маршруту перевіряючій особі.
Проте, відповідача не влаштували, надані належним чином завірені документи, у зв`язку з чим був складений акт.
Позивач впевнений, що дії перевізника щодо забезпечення водія транспортного засобу паспортом маршруту, схемою маршруту та розкладом руху (які входять до складу паспорту маршруту) були виконані належним чином.
Також, позивач вказує, що пасажири міського автобусного маршруту не повинні мати обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. В зв`язку із цим, договір обов`язкового страхування нещасних випадків в даному випадку не укладається та відповідно він був відсутній у водія. Тобто перевіряючи особа незаконно вимагала від водія надати відповідний договір, оскільки договір обов`язкового страхування від нещасних випадків в даному випадку не укладається.
Позивач впевнений, що відсутність у водія договору обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків не є протизаконним, та не дає відповідачу право складати відповідний акт та виносити постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Тому, позивач вважає, що дії відповідача щодо складання акту та винесення постанови є протиправними.
Ухвалою суду від 25.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
09.05.2023 року до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що під час перевірки виявлено порушення статті 34, 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», статті 35 Закону України «Про дорожній рух», а саме: відсутність схеми маршруту, розкладу руху, паспорту маршруту з літерою «В», договору обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме абзацу 1 частини 1, що полягає у відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме: відсутні схеми маршруту, розкладу руху, паспорту маршруту з літерою «В», договору обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Відповідач вказує також на те, що останній повною мірою виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення позивача про час і дату розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу.
Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Не погоджуючись з доводами відповідача, позивачем надано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.
Позивач у відповіді на відзив виклав аналогічні мотивування, що викладені у позовній заяві.
Дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що 31.01.2023 року посадовою особою відділу Державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби з безпеки на транспорті було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №352520.
З акту перевірки вбачається, що проведено перевірку транспортного засобу марки: ПАЗ, номерний знак: НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_2 , водій: ОСОБА_2 , вказаний транспорт належить ФОП ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлені порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевізник не забезпечив виконання вимог цього та інших законодавчих та нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів, а саме: схемою маршруту, розкладом руху, паспортом маршруту з літерою «В», договором обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за які передбаченаст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - абз.3 ч.1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Водій пояснень щодо порушень не надавав, з актом ознайомлений, про що свідчить відповідний запис в акті.
Повідомленням № 9094/23/24-23 від 14.02.2023 року позивача було повідомлено про розгляд справи 01.03.2023 року.
Не погоджуючись із спірною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з наступного.
Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляді адміністративно-господарського штрафу.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктами 1, пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорт. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення).
З огляду на викладене, Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Відповідно до п. 4 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок № 1567) рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Згідно із п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно із п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно:
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;
- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);
- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;
- оснащення таксі справним таксометром;
- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;
- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;
- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;
- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;
- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);
- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Згідно із ч. 14 ст. 6 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Положеннями ст. 34 Закону № 2344-III передбачені вимоги до автомобільного перевізника, зокрема, автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити: водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Відповідно до п.1.4. Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Державтоінспекція).
Отже, законодавством встановлено обов`язок водія мати і надавати під час проведення перевірки працівникам Укртрансбезпеки обов`язкові документи, визначені ст. 39 Закону №2344-ІІІ при здійсненні ним регулярних пасажирських перевезень, у тому числі розкладу руху, а автомобільного перевізника - забезпечити його наявність у водія.
Згідно з пп. 2.4.2., 2.4.3 п. 2.4 Порядку № 278 розклад руху автобусів включає: для міських та приміських маршрутів регулярних перевезень, що працюють у звичайному та експресному режимі руху: номер рейсу (маршруту); час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.
для міжміських маршрутів регулярних перевезень: номер рейсу; час відправлення автобуса з початкової зупинки, год. хв.; час прибуття та відправлення з проміжних зупинок, год. хв.; час прибуття на кінцеву зупинку, год. хв.
Копія затвердженого організатором розкладу руху автобусів є однією із складових паспорта маршруту.
Крім того, здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом здійснюються відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (далі - Правила №176).
Згідно з пунктом 51, 55 Правил №176 нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.
Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.
Відповідно до пункту 56 Правил №176, договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.
Під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (пункт 61 Правил №176).
Пунктом 58 Правил №176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.
Пунктом 61 Правил №176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 р.№959 затверджено Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті
Так, пунктом 1 Положення №959 визначено порядок здійснення обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані, а також працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водіїв).
Пунктом 5 Положення №959 передбачено, що відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.
Відповідно до пункту 2 Положення №959 пасажири вважаються застрахованими з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки.
Згідно пункту 3 Положення №959 кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. У страховому полісі зазначається: вид обов`язкового страхування; найменування, адреса, телефон страховика; розміри страхового платежу та страхової суми.
Це узгоджується із ст. 1000 ЦК України, якою визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Таким чином, агент страховика, яким за умови наявності відповідного договору доручення може виступати інша юридична особа, повинен видавати застрахованому пасажиру страховий поліс. При цьому, страховий поліс може видаватися як на окремому бланку, так і міститися на зворотному боці квитка.
Згідно із ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є: - предмет договору страхування;
- страховий випадок;
- розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума);
- розмір страхового платежу і строки його сплати;
- інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
З огляду на зазначені вимоги законодавства, договір страхування (за умови його наявності) або додатки до нього в будь-якому разі мають містити індивідуальні відомості про застрахованих осіб-пасажирів транспортного засобу, факт ознайомлення їх з умовами такого договору та надання згоди на укладання такого договору. Страховий же поліс, не передбачає можливості ідентифікувати особи пасажирів, на яких розповсюджується дія такого полісу (за квитками, переліком пасажирів чи в інший спосіб). Такі обставини свідчать про те, що в разі настання страхового випадку (отримання тілесних ушкоджень чи смерті) підтвердити дію вказаного договору щодо певної особи буде фактично неможливо.
З аналізу вищевказаних норм законодавства України чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія при перевезенні пасажирів передбачених законодавством документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту перевірки №352520 від 31.01.2023 року встановлено, що під час перевірки виявлені порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього та інших законодавчих та нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів, а саме: схемою маршруту, розкладом руху, паспортом маршруту з літерою «В», договором обов`язкового страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Проте, позивач, в позовній заві зазначає, що перевізник ФОП ОСОБА_1 надав відповідні документи, в тому числі завірену копію паспорту маршруту водію даного транспортного засобу, до складу якого входили засвідчені копії схеми маршруту та розкладу руху, однак суд відхиляє доводи позивача, оскільки останнім не надано до суду доказів, які б свідчили про надання вказаних документів під час перевірки. Будь-які відомості щодо вказаного в акті відсутні.
Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що спірна постанова є правомірною, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, враховуючи рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору у справі не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.07.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька