Справа № 160/9324/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року Справа № 160/9324/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1-0427 від 28.09.2022р., -

УСТАНОВИВ:

28.04.2023р. (згідно штепмеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №1-0427 від 28.09.2022р. на суму 16783,20 грн. про нарахування за 2021 рік податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за об`єкт нежитлової нерухомості, який розташований по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вважає вищенаведене оспорюване повідомлення-рішення протиправним, оскільки позивач веде особисте селянське господарство, зокрема, здійснює вирощування сільськогосподарської продукції (пшениця озима, соняшник) на земельних ділянках, які знаходяться у його власності, має власне сільськогосподарське обладнання (плуг, катки, сцепки, зернопоргузчики та інше обладнання) та з метою зберігання вказаної сільськогосподарської продукції і техніки використовує належне йому нежитлове приміщення (будівлю-склад), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , факт використання вказаного складу з наведеною метою підтверджений актами від 29.06.2021р., а відповідно, позивач вважає, що він виступає сільськогосподарським товаровиробником та має право на пільгу, передбачену п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Окрім того, позивач посилається і на те, що вказана нежитлова будівля складу не передана в оренду чи в лізинг, є будівлею сільськогосподарського призначення згідно з ДК 018-2000 - склад, що належить клас (код 1271), тому такий склад не є об`єктом оподаткування з урахуванням вимог п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, про що, на думку позивача, свідчать аналогічні висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2020р. у справі №820/3706/17 та інших судів, наведених у позові. У відповіді на відзив від 06.06.2023р. позивач посилається на ті ж самі обставини, що і у позові (а.с.1-6, 97-101).

Ухвалою суду від 08.05.2023р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази вручення позивачеві оспорюваного податкового повідомлення-рішення у встановленому законодавством порядку з урахуванням вимог ст.42 ПК України, Порядку №1204 та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.55).

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 22.05.2023р. відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником нежитлової будівлі, загальною площею 699,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із чим відповідачем на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України і було сформоване оспорюване податкове повідомлення-рішення про визначення позивачеві податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2021 рік у сумі 16783,20 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем було отримано особисто 10.12.2022р., що підтверджено відомостями, які містяться у поштовому повідомленні. Щодо можливості застосування до позивача податкової преференції за п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, то відповідач вказує у відзиві на те, що з урахуванням вимог п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування за п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відносять фізичних осіб-підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання. Проте, згідно облікових даних, позивач не знаходився на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець, податкова декларація про доходи та майновий стан за 2021 рік позивачем не надавалась, тому відповідач вважає, що доводи позивача з приводу протиправності оспорюваного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та безпідставними у зв`язку із чим позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню(а.с.61-64).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 07.07.2023р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянину України ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова сільськогосподарська будівля-склад, загальною площею 699,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом копії паспорту позивача, копією технічного паспорту та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №218746957 від 03.08.2020р. (а.с.8-9, 20-26,38).

28.09.2022р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровські області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №1-0427 за яким згідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік, що становить 16783,20 грн., що підтверджується змістом копії наведеного рішення, наявного у справі (а.с.10).

Правомірність прийняття відповідачем вищезазначеного податкового повідомлення-рішення є предметом спору у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову повністю, виходячи з наступного.

Правове регулювання порядку, строків сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, платниками податків юридичними та фізичними особами врегульовані приписами Податкового кодексу України ( далі ПК України).

Так, згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 ст.266 ПК України передбачено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України встановлено, що податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, у відповідності до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірний правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 ст.14 ПК України передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІУ цього Кодексу це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водойомах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІУ цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як, в даному випадку, йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Згідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України встановлено, що у разі, якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-Ш, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переребкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

А за приписами статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» визначено, що виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків (у даному випадку у значенні оподаткування податком на нерухоме майно) мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 26.11.2020р. у справі №560/168/19, даний висновок є обов`язковим до застосування адміністративним судом у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними у тому числі й до фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-УІІІ підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2020 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Своєю чергою, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (стаття 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»).

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наведена правова позиція узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.03.2021р. у справі №500/2782/18 у подібних правовідносинах, у зв`язку із чим підлягає застосуванню адміністративним судом у даних правовідносинах виходячи з приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, як встановлено судом із наявних в матеріалах справи копій документів, факти того, що позивач є фізичною особою та здійснює сільськогосподарську діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції (пшениця, соняшник) на земельних ділянках, які належать йому та праві приватної власності та перебувають у його користуванні на правах оренди, що підтверджується інформацією із копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.12-19).

При цьому, факт використання вищенаведених земельних ділянок позивачем з метою вирощування власної сільськогосподарської продукції, тобто, ведення позивачем особистого селянського господарства підтверджується у тому числі і копією акту про встановлення фактів б/н від 29.06.2021р. складеного депутатом Покровської сел.ради ОСОБА_3 із залученням трьох свідків (а.с.34).

Також позивач у своїй власності має рухоме майно для ведення особистого селянського господарства, а саме: трактори, сцепки, причіпи, катки, цистерни, зернопоргузчики, комбайн, зорносховище, автомобілі ГАЗ-53 та інше обладнання, що підтверджується змістом копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2011р. у справі №2-228/2011, яке набрало законної сили 09.03.2011р. та копією свідоцтва про реєстрацію трактору Беларус-892 (а.с.46-51,93).

Окрім того, у приватній власності позивача знаходиться нежитлова сільськогосподарська будівля складу площею 699,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку він також використовував у 2021 році для зберігання вищенаведеного сільськогосподарського обладнання з метою ведення ним особистого селянського господарства, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і змістом акту про встановлення фактів б/н від 29.06.2021р. складеного депутатом Покровської сел.ради ОСОБА_3 із залученням трьох свідків (а.с.20,33).

Факт того, що позивач є членом особистого селянського господарства підтверджується і змістом довідки про членство, приналежність до особистого селянського господарства позивача, виданої Покровською селищною радою за №49 від 25.04.2023р. (а.с.11).

За викладеного, здійснивши аналіз вищенаведених встановлених обставин у даній справі та норм вищезгаданого чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з урахуванням того, позивач як фізична особа, яка здійснює сільськогосподарську діяльність з виробництва сільськогосподарської продукції під час якої використовує нежитлову будівлю сільськогосподарського складу безпосередньо у своїй господарській діяльності за вищезгаданою адресою для вирощування сільськогосподарської продукції (пшениці, соняшнику), він підпадає під поняття «сільськогосподарського товаровиробника», а відповідно, вказаний об`єкт сільськогосподарської інфраструктури (нежитлова сільськогосподарська будівля-склад згідно копії техпаспорту а.с.21-26) в межах сільськогосподарських потреб не є об`єктом оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України, у зв`язку із чим прийняте відповідачем оспорюване податкове повідомлення-рішення про визначення позивачеві податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік, є протиправним та підлягає скасуванню.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи ч.1 ст.75 наведеного Кодексу.

Згідно ч.1 ст.76 Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві не наведено жодних обґрунтованих підстав та не надано жодних допустимих і належних доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини та обставин справи, встановлених судом, які відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Також не можуть бути покладені в основу даного судового рішення аргументи відповідача у відзиві про те, що позивач не є фізичної особою-підприємцем, не перебуває на обліку в органах ДПС та не подавав декларації про доходи та майновий стан за 2021 рік, а відповідно, він не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, з огляду на те, що вказані твердження спростовуються змістом п.5.3 ст.5 ПК України за яким передбачена можливість застосування приписів інших норм законодавства, що також і підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у його вищезгаданій постанові від 04.03.2021р. у справі №500/2782/18, зазначені висновки відповідачем жодними іншими доказами не спростовані.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач під час його прийняття діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення про визначення позивачеві грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2021 рік, прийнятого відповідачем 28.09.2022р. були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування вищенаведеного оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, судом враховується і те, що при прийнятті даного рішення, судом враховується позиція Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005; п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006; п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача у справі на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. понесені позивачем згідно квитанції №0.0.48204330-1 від 27.04.2023р. (а.с.7).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1-0427 від 28.09.2022р. задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №1-0427 від 28.09.2022р.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва