Справа № 400/5400/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5400/22
Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

повний текст судового рішення

складено 06.02.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №400/5400/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової винагороди в сумі 500 000грн.

У С Т А Н О В И В:

02.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 стрільцю - снайперу ІНФОРМАЦІЯ_3 Військової частини НОМЕР_1 матросу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року в сумі 500000 грн. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала про те, що 04.04.2022 її чоловік - ОСОБА_2 під час безпосередньої участі у бойових діях, що забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо у м.Маріуполь Донецької області потрапив у полон. У зв`язку з чим, за наслідками розгляду відповідного звернення ОСОБА_1 (дружини військовослужбовця), останній військовою частиною НОМЕР_1 згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 здійснювалась виплата додаткової грошової винагороди. Однак, у період з червня по жовтень 2022 року виплату грошової допомоги військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не проведено, що власне й послугувало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №400/5400/22 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, стрільцю-снайперу ІНФОРМАЦІЯ_3 Військової частини НОМЕР_1 матросу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016.

Присуджено до стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2022 року в сумі 500000 грн., з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Приймаючи вищевказане рішення окружний адміністративний суд вказав про те, що в період червень-жовтень 2022 року чоловік позивачки перебуває в полоні, а тому Військова частина НОМЕР_1 має виплатити ОСОБА_1 500 000 грн. додаткової грошової винагороди.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що 04.04.2022 весь особовий склад, який знаходився у м.Маріуполь, потрапив у полон. У зв`язку з чим, наказом від 19.05.2022 №39 за даним фактом призначено службове розслідування, а відповідно до наказу від 19.06.2022 №67 матеріали службового розслідування направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, так як у діях військовослужбовців вбачалися ознаки добровільної здачі в полон. До закінчення службового розслідування та передачі його матеріалів до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_1 (дружині військовослужбовця) виплачувалось грошове забезпечення та грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Отже, на думку відповідача, виплату ОСОБА_1 належного військовослужбовцю грошового забезпечення призупинено цілком правомірно.

Згідно із поданим позивачкою до суду апеляційної інстанції відзивом на апеляційну скаргу, оскаржуване відповідачем рішення від 06.02.2023 у справі №400/5400/22 Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому такий судовий акт має бути залишено без змін. Натомість, на думку позивачки, викладені Військовою частиною НОМЕР_1 в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 09.07.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Означене підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.07.2014.

Апеляційним судом з`ясовано, що стрілець-снайпер ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 військову службу проходив у Військовій частині НОМЕР_1 .

24.02.2022 відбулась військова агресія російської федерації на Україну.

04.04.2022 ОСОБА_2 стрілець-снайпер ІНФОРМАЦІЯ_3 Військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи в м.Маріуполь Донецької області потрапив у полон, що підтверджується наявним у матеріалах справи листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 06.07.2022 №61/2/2022.

У зв`язку з чим, дружина військовослужбовця - ОСОБА_1 звернулась до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати їй грошового забезпечення.

За наслідками розгляду вказаного звернення, ОСОБА_1 до 19.06.2022 виплачувалось грошове забезпечення та грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Однак, у період з червня по жовтень 2022 року грошову допомогу, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, військовою частиною НОМЕР_1 не виплачено, що власне й слугувало підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом з метою захисту прав, свобод та охоронюваних законом інтересів.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується, зокрема, дружині військовослужбовця.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 вказаного рішення Уряду установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення).

Системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів, у поєднанні із встановленими фактичними обставинами справи, свідчить про те, що ОСОБА_1 (дружина захопленого в полон військовослужбовця) має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000грн.

При цьому, під час судового розгляду даної справи суб`єктом владних повноважень не доведено наявності обставин, які унеможливлюють отримання дружиною захопленого в полон військовослужбовця спірної допомоги, а саме добровільної здачі такого військовослужбовця в полон, самовільного залишення військові частини (місця служби) або дезертирування зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Апеляційний суд вказує, що призначення службового розслідування та передача його матеріалів до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві не є законодавчо передбаченою підставою для призупинення виплати додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Матеріали справи не містять жодного рішення уповноваженого органу, яке б підтверджувало вчинення військовослужбовцем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, а саме добровільну здачу в полон, самовільне залишення військові частини (місця служби) або дезертирування зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Отже, припущення Військової частини НОМЕР_1 з приводу того, що ОСОБА_2 добровільно здався в полон є безпідставними.

Крім того, колегія суддів враховує, що на час апеляційного перегляду даної справи Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 спірну суму додаткової винагороди, що свідчить про визнання відповідачем права на її отримання позивачкою.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції уважає правильним висновок окружного адміністративного суду щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та необхідності їх задоволення.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені в апеляційній скарзі твердження відповідача не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 у справі №400/5400/22 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло