Справа № 200/1036/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року Справа№200/1036/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий на адресу суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №59 від 22 грудня 2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію із 15 грудня 2022 року (тобто із дня подачі звернення) на пільгових умовах із врахуванням страхового стажу у кількості 22 років 00 місяців та 02 днів та 2754 днів на підставі "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей" №530 від 14 серпня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області із заявою на призначення пенсії на пільгових умовах. Листом від 23 січня 2023 року за №0500-0209-8/7827 відповідач повідомив позивача, що на звернення позивача було винесено рішення про відмову №59 від 22 грудня 2022 року у зв`язку із тим, що відповідач вважає відсутнім необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії.

Вважає, таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Просить суд задовольнити позов.

У строк, встановлений судом ГУ ПФУ в Донецькій області через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до норм абзацу першого частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058), право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Відповідно до рішення Головного управління від 22 грудня 2022 року №59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж позивача складає 22 роки 0 місяців 02 дні) та пільгового стажу (пільговий стаж позивача складає лише 17 років 10 місяців 22 дні).

Головне управління критично ставиться до доводів позивача «Загалом період участі у здійсненні заходів […] по закінчення роботи на підприємстві «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» (21 листопада 2022 року) складає 918 днів, які повинні бути зараховані за

формулою один місяць за три, тобто загалом 2754 дня».

Вказана кількість днів - це розрахунок, здійснений у позовній заяві позивачем на власний розсуд, який не має жодного документального підтвердження, тому не може бути підставою для прийняття рішення судом. Визначення страхового стажу є виключною компетенцією Головного управління, а не позивача.

При цьому, позивачем не враховано, що розрахунок стажу (форма РС-право), свідчить що період роботи з 10 липня 2017 року по 21 листопада 2022 року, який включає в себе періоди

проходження служби, протягом якого особа брав участь в антитерористичній операції, а саме з 04 березня 2020 року по 16 жовтня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 19 березня 2021 року, з 21 квітня 2021 року по 16 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 18 жовтня 2021 року, з 02 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року, з 24 лютого по 21 листопада 2022 року вже

зарахований позивачу до страхового стажу.

Таким чином, вказана позовна вимога є необґрунтованою та безпідставною, а зарахування саме 2754 днів до страхового стажу позивача не буде відповідати вимогам пункту

2.3 Положення №530 «один місяць служби за три місяці».

Зазначає, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, […], та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень.

Крім того, рішенням Головного управління від 22 грудня 2022 року №59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пільгового стажу. Тобто, навіть за наявності необхідного страхового стажу у позивача недостатньо пільгового стажу для призначення пенсії відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив ГУ ПФУ в Донецькій області представник позивача - адвокат Ухов Р.В. зазначає, що посилання ГУ ПФУ у Донецькій області практично копіюють відповідь про відмову про призначення пенсії. Вказані посилання про відсутність стажу спростовуються наданими до суду доказами як позивача, так і ГУ ПФУ в Донецькій області. У відзиві ГУ ПФУ в Донецькій області не дає жодної оцінки доказам. Вважає, що у цій частині доводи відповідача є неспроможними.

Зазначає, що відповідач може ставитись критично, не погоджуватись, висловлювати заперечення, щодо норм діючого законодавства, але законом та висновками Верховного Суду чітко зазначено, що періоди проходження позивачем військової служби обов`язкові до зарахування. Стосовно обрахування у кількості днів, то періоди залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції відповідають строку виконання завдань військової служби. Крім того, місяці у календарному розумінні мають 28, 29, 30 та 31 день. Законодавцем не надано чіткого розуміння скільки днів дорівнює місяць відповідно до положення п.2.3 Положення №530, таким чином позивачем обрано спосіб захисту, що передбачає врахування усіх днів до страхового стажу та відповідає співмірності «один за три». Крім того у разі, якщо відповідач не згоден із розрахунком, що наведений у позовній заяви, він не позбавлений права навести власний розрахунок із обчисленням своїх доводів. Також загальна конструкція доводів відповідача суперечить логіці, оскільки, якщо відповідач у цілому вважає, що вказані правовідносини не застосовуються у цьому випадку, то яка різниця яким чином здійснено розрахунок.

Стосовно дискреційних повноважень відповідача, то Верховний Суд у своїй постанові від 30 липня 2020 року у справі №826/10085/16 висловив правову позицію, що дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

Враховуючи, що відповідачем не здійснювались обов`язкові дії, не перевірено надані документи у повному обсязі, застосовано надмірний формалізм при прийнятті рішення, то дії відповідача є вочевидь протиправними, що дає правові підстави для суду прямо зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Просить суд задовольнити позов.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) надано відзив, в обґрунтування якого зазначає, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок регулюються, Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників", Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 «Інструкції про порядок ведення трудових працівників» від 29 липня 1993 № 58 (далі - Інструкція №58) трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно підпункту 2.3. пункту 2 Інструкції №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

У підпункті 2.4. пункту 2 Інструкції №58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Згідно пунктів 2.11-2.13 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки видаються правонаступником або державними архівними установами.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що спричинені воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями.

Так, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернувся 15 грудня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності винесене рішення №59 від 22 грудня 2022 року про відмову в призначенні пенсії та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для повідомлення громадянина за місцем його проживання.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, військовий квиток, пільгові довідки) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 22 роки 00 місяців 02 дні.

До загального страхового стажу не враховано період проходження військової служби та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище « ОСОБА_2 », зазначене в документах не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_3 ».

Пільговий стаж враховано згідно довідки № 6/449 від 21 листопада 2022 року та складає 17 років 10 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До пільгового стажу не враховано період згідно довідки №80 від 11 квітня 2022 року, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, оскільки у разі ліквідації підприємства, без визначення правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, здійснюється комісіями при головних управліннях Пенсійного фонду України в областях та в м. Києві відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105).

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив ГУ ПФУ в м. Києві представник позивача - адвокат Ухов Р.В. зазначає, що у позовній заяви повно та ґрунтовно наведено підстави відповідно до яких позивач має право на отримання пенсійних виплат. Посилання відповідача практично копіюють відповідь про відмову про призначення пенсії не містить посилань у чому в цілому аргументація є невірною, крім того вказані посилання про відсутність стажу спростовуються наданими до суду доказами як позивача так і ГУ ПФУ у Донецькій області. У відзиві відповідач не дає жодної оцінки доказів. Вважає, що у цій частині доводи відповідача є взагалі не спроможними.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2018 року у справі №428/7863/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17, від 29 березня 2019 року у справі №548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідачами до теперішнього часу не надано суду належних і допустимих доказів виконання їх обов`язку щодо сприяння заявнику (позивачу) у зборі необхідних документів та/або витребування їх від компетентних підприємств, установ і організацій.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17 Суд зазначив, що навіть при наявності певних неточностей при заповненні трудової книжки органи Пенсійного Фонду України повинні приймати до уваги відомості наявні у трудовій книжці без підтвердження Комісією ПФУ періодів роботи. Вважає, що вказані висновки Верховного Суду підлягають застосуванню у цій справі виходячи із подібності правовідносин. Просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивач має надати позовну заяву із зазначенням: офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача та його поштового індексу.

У строк встановлений судом представником позивача надіслано на адресу суду позовну заяву із зазначенням адреси електронної пошти позивача та його поштового індексу.

Ухвалою суду від 24 березня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №200/1036/23.

12 квітня 2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р.В. про уточнення позовних вимог, яку було надіслано через підсистему "Електронний суд" 11 квітня 2023 року.

12 квітня 2023 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р.В. про виправлення описки в ухвалі суду від 24 березня 2023 року по адміністративній справі №200/1036/23.

18 квітня 2023 року з ГУ ПФУ в Донецькій області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та копія пенсійної справи ОСОБА_1 та копія рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії №59 від 22 грудня 2022 року, яке прийнято ГУ ПФУ у м. Києві.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р.В. від 12 квітня 2023 року про уточнення позовних вимог по адміністративній справі №200/1036/23 прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р.В. про виправлення описки в ухвалі суду по адміністративній справі №200/1036/23 задоволено. Внесено виправлення в ухвалу суду від 24 березня 2023 року в адміністративній справі №200/1036/23.

24 квітня 2023 року до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ухова Р.В. про залучення ГУ ПФУ в м. Києві в якості співвідповідача.

25 квітня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив ГУ ПФУ в Донецькій області.

Ухвалою суду від 03 травня 2023 року залучено до участі у адміністративній справі №200/1036/23 в якості співвідповідача ГУ ПФУ в м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053).

17 травня 2023 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи з ГУ ПФУ у м. Києві.

06 червня 2023 року на адресу суду надійшов відзив ГУ ПФУ в м. Києві на позовну заяву ОСОБА_1

11 червня 2023 року представник позивача через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надіслав клопотання (дата надходження до суду - 12 червня 2023 року), у якому просив суд надати повний текст відзиву ГУ ПФУ у м. Києві від 06.06.2023 (2600-0903- 8/103077 від 24.05.2023) шляхом: додавання до матеріалів електронної справи повного документу або шляхом надання на електронну пошту представника позивача: ІНФОРМАЦІЯ_2 або шляхом надання фотокопій на аккаунт месенджера "вайбер" представника позивача за номером НОМЕР_8. Крім того, просив продовжити позивачу строки надання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 13 червня 2023 року продовжено ГУ ПФУ в м. Києві строк для надання належним чином оформленого відзиву на позовну заяву та наданням документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи до 20 червня 2023 року включно.

19 червня 2023 року надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

26 червня 2023 року надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , виданий 24 січня 1997 року Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_3 .

З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15 грудня 2021 року вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_4 від 06 жовтня 2020 року.

Позивач з 28 листопада 2019 року проходить військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до довідки про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 08 листопада 2022 року №788, виданою Військовою частиною НОМЕР_5 , ОСОБА_1 в період з 04 березня 2020 року по 16 жовтня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 19 березня 2021 року, з 21 квітня 2021 року по 16 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 18 жовтня 2021 року, з 02 листопада 2021 року по 23 лютого 2023 року брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

З довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України від 08 листопада 2022 року №789, виданою Військовою частиною НОМЕР_5 , ОСОБА_1 в період з 24 лютого 2022 року по теперішній час бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

15 грудня 2022 року позивач звернувся із заявою №2533 до ГУ ПФУ в Донецькій області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ у м. Києві.

22 грудня 2022 року за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ у м. Києві прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 259, яким вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Підставою для відмови у призначенні пенсії у цьому рішенні зазначено, що відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, військовий квиток, пільгові довідки) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 22 роки 00 місяців 02 дні.

До загального страхового стажу не враховано період проходження військової служби та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище « ОСОБА_2 », зазначене в документах не відповідає паспортним даним - « ОСОБА_3 ».

Пільговий стаж враховано згідно довідки № 6/449 від 21 листопада 2022 року та складає 17 років 10 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. До пільгового стажу не враховано період згідно довідки №80 від 11 квітня 2022 року, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, оскільки у разі ліквідації підприємства, без визначення правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, здійснюється комісіями при головних управліннях Пенсійного фонду України в областях та в м. Києві відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1 (зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивач не погодився з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом у цій справі.

Так, між сторонами наявний спір про наявність у ОСОБА_1 достатнього пільгового стажу для призначення пенсії по за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Частиною 2 статті 114 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), встановлено, що основним документом що підтверджує стаж роботи - є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

З огляду на викладене слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності - на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством на якому працювала особа.

Щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах України з 25 червня 1999 року по 18 жовтня 2000 року та періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Пунктом в частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно із абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналогічні положення викладені в частині 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами Закону.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 та 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що основним документом що підтверджує стаж роботи - є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами. Для підтвердження військової служби приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Пунктом 26 Порядку № 637 визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Крім цього, у разі невідповідності ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і у трудовій книжці, паспортним даним громадянина України, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої наказом №58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція №58), що була чинна на момент видачі трудової книжки серії НОМЕР_1 , трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції №58).

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8 Інструкції №58).

Відповідно до доданого до позовної заяви військового квитка серії НОМЕР_6 , який видано на ім`я ОСОБА_4 , останній у період з 25 червня 1999 року по 18 жовтня 2000 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах України.

Вказане також підтверджено записом в трудовій книжці НОМЕР_1 (запис №11). Трудова книжка НОМЕР_1 також видана на ім`я ОСОБА_4 . Дана трудова книжка була подана до пенсійного органу разом із заявою про призначення пенсії.

З оскаржуваного позивачем рішення слідує, що до загального страхового стажу не враховано період проходження військової служби та період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки прізвище « ОСОБА_2 » зазначене в документах не відповідає паспортним даним « ОСОБА_3 ».

Відповідно до даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , останній видано 24 січня 1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, із наданих позивачем документів вбачається, що у військовому квитку серії НОМЕР_7 , трудовій книжці серії НОМЕР_1 та у паспорті громадянина України, який видано на прізвище ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідне прізвище написано по різному.

Відповідно до вимог пунктів 2.12 та 2.13 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Щодо доводів позивача про те, що він не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, суд зауважує, що у відповідності до пункту 2.12 Інструкції №58 він своїм підписом завірив правильність внесених відомостей на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

З огляду на викладене вище та з урахуванням пункту 26 Порядку №637, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку встановленню підлягає факт приналежності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 , який може бути встановлений лише в судовому порядку.

Встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відноситься до підсудності місцевих загальних судів та зазначає.

У разі неможливості отримання документів, які підтверджують відповідність прізвища вказаного при оформленні трудової книжки, з урахуванням приписів ЦПК України, позивач має право звернутися безпосередньо до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо належності певних документів саме йому.

Суд вказує на те, що згідно із пунктом 6 частиною 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Тобто, підтвердження факту приналежності документів, що містять суперечності певній особі здійснюється в рамках цивільного окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

У зв`язку із розбіжностями в написанні прізвища позивача у військовому квитку серії НОМЕР_7 , трудовій книжці серії НОМЕР_1 з відомостями, які зазначені у паспорті громадянина України, який видано на прізвище ОСОБА_1 24 січня 1997 року, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту приналежності позивачу військового квитка серії НОМЕР_7 та трудової книжки серії НОМЕР_1 у судовому порядку, для чого позивачеві необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV Окреме провадження Цивільного процесуального кодексу України про встановлення факту, що має юридичне значення, що, у разі задоволення такої заяви, дасть позивачу можливість у подальшому звернутися до пенсійного органу для забезпечення можливості включення спірних періодів роботи і служби до відповідного стажу.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача в «Шахтобудівельному управлінні №5» ВАТ «Трест «Артемшахтобуд» 3 роки 4 місяці 15 днів відповідно до довідки №80 від 11 квітня 2022 року, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, суд зазначає наступне.

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 11 квітня 2022 року за №80, що видана на ім`я ОСОБА_1 Приватним архівом ліквідованих підприємств підтверджується пільговий стаж позивача, набутий у «Шахтобудівельному управлінні №5» ВАТ «Трест «Артемшахтобуд» 3 роки 4 місяці 15 днів за Списком №1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1010100А, 1010100Д.

Вказана довідка містить всі необхідні реквізити, дату та реєстраційний номер, печатку установи та підпис посадової особи, що її підписала.

Суд зазначає, що постановою Правління Пенсійного фонду України 18-1 від 10 листопада 2006 року затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, п. 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Відповідно до п.3 цього Порядку, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

За змістом зазначених норм вбачається, що необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років необхідно лише у тому випадку, коли що у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.

Верховний Суд і у постанові від 23 вересня 2021 року № 227/4273/16-а зазначив, що необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років необхідно лише у тому випадку, коли що у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.

Судом раніше зазначалось, що трудова книжка НОМЕР_1 , яка була подана позивачем разом із заявою про призначення пенсії видана на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до даних паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , останній видано 24 січня 1997 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 11 квітня 2022 року за №80 видана на ім`я ОСОБА_1

Отже, із наданих позивачем документів вбачається, що у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та у паспорті громадянина України, який видано на прізвище ОСОБА_1 24 січня 1997 року, довідці від 11 квітня 2022 року № 80 відповідне прізвище написано по різному.

З оскаржуваного позивачем рішення слідує, що до пільгового стажу не враховано період згідно довідки №80 від 11 квітня 2022 року, виданої Приватним архівом ліквідованих підприємств, оскільки у разі ліквідації підприємства, без визначення правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, здійснюється комісіями при головних управліннях ПФУ в областях та в м. Києві відповідно до Порядку № 18-1 від 24 листопада 2016 року.

Отже, оскільки судом і раніше було встановлено факт того, що прізвище позивача у поданих до пенсійного органу документах написано по різному (у даному випадку прізвище позивача, зазначене у паспорті серії НОМЕР_2 , довідці від 11 квітня 2022 року № 80 не співпадає з прізвищем, яке зазначено у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ), суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту приналежності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_1 у судовому порядку, для чого позивачеві необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV Окреме провадження Цивільного процесуального кодексу України про встановлення факту, що має юридичне значення, що, у разі задоволення такої заяви, дасть позивачу можливість у подальшому звернутися до пенсійного органу для забезпечення можливості включення спірного періоду роботи до відповідного стажу.

Щодо зарахування часу проходження військової служби ОСОБА_1 в період з 28 листопада 2019 року до страхового та пільгового стажу з урахуванням кратності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, а саме, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413.

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року.

Закон №2011-XII, який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII до учасників бойових дій належать, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону №1932-XII, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону № 1932-XII, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону №1932-XII, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Стаття 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII визначає пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Згідно абзацу 7 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року №530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», встановлено, що нарахування страхового пенсійного стажу для військовослужбовців учасників антитерористичних операцій за час їх безпосередньої участі в антитерористичній операції має здійснюватися у потрійному розмірі.

Вказана правова позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі № 185/7049/16-а.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу під час мобілізації та за контрактом в особливий період, що підтверджується копією військового квитка, яка наявна в матеріалах справи, а отже, зазначений період повинен зараховуватись до страхового та пільгового стажу позивача.

При цьому, періоди участі позивача в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил мають зарахуватись до спеціального пільгового стажу із розрахунку місяць служби за три.

Як вбачається із відомостей, що містяться у розрахунку стажу позивача за формою РС-право Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, вказані періоди участі позивача в антитерористичній операції та операції об`єднаних сил не зараховані до спеціального пільгового стажу із розрахунку місяць служби за три, що свідчить про порушення пенсійним органом вимог наведених норм законодавства.

Поряд з цим суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не надано оцінку щодо зарахування спірного періоду, який не враховано до стажу пільгового позивача без жодних доводів.

Так, судом встановлено, шо позивач безпосередньо в період з 04 березня 2020 року по 16 жовтня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 19 березня 2021 року, з 21 квітня 2021 року по 16 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 18 жовтня 2021 року, з 02 листопада 2021 року по 23 лютого 2023 року брав участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_5 від 08 листопада 2022 року №788.

З довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України від 08 листопада 2022 року №789, виданою Військовою частиною НОМЕР_5 , ОСОБА_1 в період з 24 лютого 2022 року по теперішній час бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Отже, саме вказані періоди підлягають кратному обрахуванню.

Загальний період мобілізації підлягає зарахуванню до пільгового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі.

Аналогічний підхід застосований і в справі № 185/7049/16-а, розглянутій Верховним Судом постановою від 16 червня 2020 року.

Отже, кратному обрахуванню з розрахунку один місяць служби за три місяці підлягають періоди військової служби ОСОБА_1 в особливий період з 04 березня 2020 року по 16 жовтня 2020 року, з 26 жовтня 2020 року по 19 березня 2021 року, з 21 квітня 2021 року по 16 серпня 2021 року, з 01 вересня 2021 року по 18 жовтня 2021 року, з 02 листопада 2021 року по 23 лютого 2023 року безпосередньої участі в у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, з 24 лютого 2022 року по 08 листопада 2022 року участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, які (періоди) підтверджуються довідками військової частини НОМЕР_5 від 08 листопада 2022 року №788 та №789.

Загальний період мобілізації підлягає зарахуванню до пільгового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі.

Враховуючи викладене, та те, що при розгляді заяви позивача про від 15 грудня 2022 року за № 2533 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, як суб`єктом владних повноважень, не була надана оцінка всім доданим до заяви документам, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є протиправним та підлягає скасуванню з подальшим повторним розглядом заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Позовні вимоги звернені до ГУ ПФУ в Донецькій області задоволенню не підлягають, оскільки спірне рішення цим органом ПФУ не приймалося і порушень прав ГУ ПФУ в Донецькій області по відношенню до позивача під час розгляду справи судом не встановлено.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію ОСОБА_1 з 15 грудня 2022 року (тобто із дня подачі звернення) на пільгових умовах із врахуванням страхового стажу у кількості 22 років 00 місяців та 02 днів та 2754 днів на підставі "Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей" №530 від 14 серпня 2014 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку, слід:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві №59 від 22 грудня 2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах;

зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві, як орган який розглядав заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2022 року про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання учасників справи;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем за подання цього позову сплачено судовий збір у сумі 1073,60грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок протиправного рішення ГУ ПФУ в м. Києві, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 536, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ: 1386610, місцезнаходження: площа Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №59 від 22 грудня 2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 грудня 2022 року про призначення пенсії за віком та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, м. Київ, 04053)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного провадження 07 липня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов