Справа № 420/6849/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6849/23
Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

06.04.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Яковлєва О.В.

За участю: секретаря - Бучко О.С.

представника апелянта - Свіршкової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4 наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 року №1189/5, яким задоволено скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК».

В обґрунтування позову зазначено, що наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2023 року №1189/5, за результатом задоволення скарги Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», зокрема:

скасовано рішення від 16.02.2023 року №66442846, №66442846, №66443432, №66444027, №66444245, №66444501, №66444770, №66444915, №66445003, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (п. 2);

анульовано доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4);

направлено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріусу при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (п. 5);

виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству (п. 6);

виконання пункту 4 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (п. 7);

виконання пункту 5 наказу покладено на Департамент нотаріату (п. 8).

Оспорюючи правомірність окремих пунктів наказу, позивач вказує, що повноваження (компетенція) Міністерства юстиції України щодо скасування рішення державного реєстратора, передбачені положеннями пункту 1 частини 7 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», є такими, що суперечать Конституції України.

Окремо позивач звертає увагу на ту обставину, що рішення державного реєстратора, скасовані Міністерством за результатом розгляду скарги, були прийняті нотаріусом одночасно на підставі та в результаті вчинення нотаріальних дій, а саме - посвідчення відповідних договорів купівлі-продажу. У зв`язку із чим, посилаючись на приписи статтей 10, 18, 21, 31-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та статті 50 Закону України «Про нотаріат», позивач зазначає, що Міністерство не має компетенції оцінювати законність нотаріальної дії, вирішувати питання про дійсність договору, вирішувати питання про витребування майна або позбавлення добросовісного набувача права власності на майно.

За змістом наказ не містить інформації про здійснення відповідачем дослідження чи перевірки фактів порушень з боку приватного нотаріуса, а також посилань на докази наявності в діях приватного нотаріуса порушень. В супереч принципу обґрунтованості оскаржуваний наказ не містить відомостей про негативні наслідки порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, а також мотивів застосування до приватного нотаріуса саме такої санкції як анулювання доступу до реєстру та анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Вищенаведене у сукупності, а також те, що приватний нотаріус позбавлений законної можливості виконувати іншу оплачувану роботу, окрім викладацької, наукової і творчої діяльності, і належність приватного нотаріуса до самозайнятих осіб покладає на нього прямий обов`язок зі сплати податків, позивач наполягає на тому, що наказ Міністерства в оспорюваних частинах прийнятий необґрунтовано та за відсутності правових підстав, поза межами повноважень Міністерства та не у відповідності меті, з якою ці повноваження надані відповідачу.

Також, 04.04.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 подано суду першої інстанції клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 16 листопада 2022 року по справі №3-270/2019 (6302/19) приписи пункту 1 частини 7 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» в редакції Закону від 12.05.2022 року №2255-ІХ (щодо повноважень Міністерства скасовувати рішення державного реєстратора за результатом розгляду відповідної скарги) визнано такими, що Конституції України не відповідають (є неконституційними).

Посилаючись на очевидність протиправності окремих частин наказу Міністерства, позивач вказує, що рішення відповідача не містить інформації про здійснення та дослідження чи перевірку фактів порушень з боку приватного нотаріуса, посилань на докази наявності в діях позивача порушень, а також в супереч принципу обґрунтованості не містить відомостей про негативні наслідки встановлених порушень, зокрема, про порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, мотивів застосування обраної санкції - анулювання доступу до реєстру та анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, посилань на правові підстави, за яких відповідач може прийняти рішення про анулювання приватному нотаріусу свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Обґрунтовуючи ту обставину, що у випадку не вжиття заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, крім того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, позивач вказує, що приватний нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім виконання функції медіатора, викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів, у той же час, приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України. Отже, приймаючи оспорюваний наказ, відповідач фактично позбавив позивача можливості одержувати дохід від своєї професійної діяльності. При цьому, у позивача залишаються зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення діяльності.

Також, посилаючись на існування ризику того, що внаслідок очевидно протиправного наказу відповідач може направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса, позивач вказує на виникнення у такому випадку необхідності в подальшому вжиття ним додаткових заходів щодо захисту своїх прав, у тому числі в судовому порядку шляхом подання нового позову.

У зв`язку із чим, позивач просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом:

зупинення дії пунктів 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 року;

зобов`язання ДП «Національні інформаційні системи» поновити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

заборони Департаменту Нотаріату Міністерства юстиції України готувати Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

заборони Міністерству юстиції України в особі Департаменту Нотаріату вносити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляду подання та прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

05.04.2023 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 надійшов уточнений адміністративний позов, у якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункти 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 року, яким задоволено скаргу Акціонерного товариства «МЕГАБАНК».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково.

Суд зупинив дію пункту 4 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Зобов`язав Державне підприємство «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зупинив дію пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонив Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України направляти до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заборонив Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання на підставі пункту 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 «Про задоволення скарги» та приймати рішення за результатами цього розгляду - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

У задоволенні решти вимог заяви суд відмовив.

Проаналізувавши положення статті 150 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що за своєю правовою природою забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього та тимчасового судового захисту. При вирішенні питання щодо тимчасового судового захисту врахуванню підлягає те, що невжиття заходів, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутись, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Аналізуючи обставини справи, суд першої інстанції визначив, що анулювання приватному нотаріусу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суттєво змінює умови життєдіяльності позивача, оскільки зазначене рішення відповідача призводить до втрати доходу приватним нотаріусом від професійної діяльності і одночасно не виключає зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, обмежує його у можливостях використання засобів фізичної безпеки під час військових дій (купити пальне, переїхати в інше місце проживання тощо), а також до реальної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам невизначеному колу осіб, які внаслідок анулювання доступу нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будуть позбавлені права на своєчасність розгляду їх заяв, і, як наслідок, позивач змушений буде звертатись до суду про стягнення відповідних збитків у разі ймовірного задоволення його позову про скасування спірного наказу, а для відновлення ділової та професійної репутації після анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому необхідно буде докласти значних зусиль.

У зв`язку із чим, а також враховуючи правові висновки Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 року в справі №826/15847/17, суд дійшов висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 4, 5 оспорюваного наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 року №1189/5 із зобов`язанням Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заборони Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України направляти до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ; заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання на підставі пункту 5 наказу від 31.03.2023 року №1189/5 та приймати рішення за результатами цього розгляду - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального та процесуального права, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 150 КАС України, обставинам справи та помилково не враховано, що заходи забезпечення адміністративного позову повинні відповідати та бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними із предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у справі.

При цьому, апелянт наполягає, що позивачем:

не наведено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі судового рішення, а викладені у заяві аргументи не підтверджені жодними доказами;

не обґрунтовано існування обставин, які б унеможливлювали захист його прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову або ускладнювали б відновлення таких прав та інтересів при виконанні судового рішення у межах заявлених вимог.

Додає, що суд під час застосування тимчасових заходів не послався на відповідні докази та належним чином не мотивував неможливість виконання судового рішення у справі та ефективного захисту прав та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, застосовані заходи є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та направлені на автоматичне вирішення спору до прийняття відповідного рішення.

Апелянт акцентує увагу на тому, що прийняття оспорюваного наказу не анулює право приватного нотаріуса, оскільки це питання належить до компетенції Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, і не порушує права третіх осіб, з огляду на визначений на законодавчому рівні механізм передачі документів приватного нотаріуса, право на зайняття нотаріальною діяльністю якого анульовано, на розгляд іншого державного реєстратора. Крім того, гарантоване Конституцією України право на працю приватного нотаріуса не є обмеженим, оскільки у випадку анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріус не позбавлений права на працю та може здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно, у тому числі у вигляді посвідчення правочинів, вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, видачі свідоцтва про спадщину та інших повноважень, передбачених статтею 34 Закону України «Про нотаріат».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно із частинами 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм адміністративного процесуального законодавства показав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Апеляційний суд враховує, що предметом спору у цій справі є протиправність окремих пунктів наказу Міністерства юстиції України від 31.03.2023 року №1189/5, за результатом задоволення скарги Акціонерного товариства «МЕГАБАНК», яким зокрема:

анульовано доступ приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4);

направлено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріусу при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (п. 5).

У поданій заяві позивач з метою вжиття заходів забезпечення адміністративного позову просив:

зупинити дію пунктів 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 року;

зобов`язати ДП «Національні інформаційні системи» поновити приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

заборонити Департаменту Нотаріату Міністерства юстиції України готувати Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

заборонити Міністерству юстиції України в особі Департаменту Нотаріату вносити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ;

заборонити Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляду подання та прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Частково задовольняючи подану заяву та обираючи порядок забезпечення позову шляхом зупинення пунктів 4 та 5 наказу Міністерства юстиції України №1189/5 від 31.03.2023 року, зобов`язання ДП «Національні інформаційні системи» відновити приватному нотаріусу доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заборони Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України готувати подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса, а також заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України розгляду подання та прийняття рішення щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса, суд керувався обґрунтованістю доводів позивача про виникнення обставин, які суттєво змінюють життєдіяльність приватного нотаріуса у зв`язку із реалізацію оспорюваним наказом анулювання йому доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вирішенням відповідного подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, значного впливу на права та інтереси третіх осіб у вигляді несвоєчасного вирішення поданих до приватного нотаріуса відповідних заяв, а також утрудненням в подальшому відновити свої порушені права та інтереси у разі задоволення адміністративного позову.

В ухвалі суд першої інстанції також посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02 травня 2018 року в справі № 826/15847/17.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до статті 46-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-XII нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості обов`язково використовує також відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса.

Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Одночасно апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно із абзацами 3, 4 частини 3 статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора.

У разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав щодо нотаріуса йому забезпечується доступ до Державного реєстру прав у режимі отримання інформації для здійснення нотаріальної діяльності відповідно до закону.

При цьому, судом першої інстанції неправильно визначено, що позивач позбавлений права на невизначений термін вчиняти нотаріальні дії, що обмежує гарантоване Конституцією України право на працю, оскільки у випадку застосування тимчасового блокування або анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріус не позбавлений права на працю та вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно, що спростовує висновки стосовно фактичного позбавлення можливості отримувати позивачем доходу від своєї професійної діяльності.

Разом з цим, як зазначено вище, з обставин даної справи слідує, що позивач оспорює наказ Міністерства юстиції України від 31.03.2023 року №1189/5, яким приватному нотаріусу анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вирішено направити до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріусу при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач подав позов про скасування окремих пунктів цього наказу Міністерства юстиції України. Після чого, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії окремих положень зазначеного наказу відповідача та забороною іншим особам вчиняти певні дії, мотивування якої наведено вище.

Однак, як показав системний аналіз наведених процесуальних норм, підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Суд також повинен ураховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Виходячи з положень статті 154 КАС України, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Суд наголошує, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Водночас, як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, доводи та твердження заявника є аналогічними, викладеним у позовній заяві. Отже, за своїм змістом фактично співпадають із обраним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, а тому не можуть бути достатньо переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності оспорюваного рішення для застосування судом апеляційної інстанції заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150, 151 КАС України.

Крім того, саме існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення його дії, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із урахуванням іншої підстави забезпечення позову - невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

У зв`язку із чим, висновок суду першої інстанції про доцільність застосування заходів забезпечення позову фактично призводить до розгляду спору по суті, оскільки приватний нотаріус і в подальшому здійснює діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ, дія якого зупинена оскаржуваним судовим рішенням, був винесений саме з підстав наявних порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 КАС України. На момент звернення із заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози невиконання рішення суду чи суттєвої перешкоди у такому виконанні, а також співмірність цих вимог із предметом адміністративного позову.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23 липня 2020 року у справі №640/12935/20, від 03 грудня 2020 року у справі №580/3884/19, від 21 січня 2021 року у справі №420/4262/19, від 30 березня 2021 року у справі №420/4037/20, від 22 липня 2021 року у справі №160/14224/20, від 02 листопада 2021 року у справі №640/4096/21.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 151 КАС України на момент вирішення заяви позивача не передбачається такий вид забезпечення позову як встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії.

З огляду на те, що висновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення заяви без задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 07.07.2023 року (з урахуванням терміну перебування судді-доповідача на лікарняному).

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв