Справа № 600/1925/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/1925/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі відповідач або Департамент), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції від 10.03.2023 № М-23/39/03-2023;

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати підполковнику поліції ОСОБА_1 , відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди з 14.03.2003 по 01.05.2003, з 01.05.2003 по 19.01.2004; з 19.07.2004 по 08 03.2007; з 08.03.2007 по 16.08.2007; з 16.08.2007 по 01.10.2007; з 01.10.2007 по 15.03.2008; з 15.03.2008 по 12.05.2008; з 12.05.2008 по 27.07.2011 - з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби в органах УДСБЕЗ, ДСБЕЗ, крім цього з 13.03.2015 по 11.04.2015 - з розрахунку 1 місяць за 3 місяці служби (участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення) та з 01.09.1996 по 12.12.1997 та 18.06.1999 по 28.06.2002 - з розрахунку 1 рік навчання за 6 місяців служби.

1.2. Ухвалою суду від 04.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

1.4. 24.05.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

1.5. 25.05.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив та пояснення по справі.

1.6. Ухвалою суду від 26.05.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Департаменту захисту економіки Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1. За результатами звернення позивача щодо зарахування пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції Департамент надав відповідь про те, що зарахувати до календарної вислуги років вислугу в пільговому обчисленні немає законних підстав.

Аргументи позивача

2.2. Представник позивача у заявах по суті справи зазначає, що відмова відповідача у зарахуванні пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції є протиправною з огляду на те, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

2.3. Окрім цього, представник позивача робить посилання на постанову Верховного Суду 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, як таку, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аргументи відповідача

2.4. Представник відповідача, згідно відзиву на позовну заяву, заперечує щодо задоволення позову з огляду на наступне.

2.5. Так, зазначає, що пунктом «б» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» календарної вислуги років (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

2.6. Згідно з абзацом 11 пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"- д , ж', "з" статті І2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

2.7. Окремо звертає увагу на те, що з метою недопущення протилежних тлумачень норм законодавства у даних правовідносинах державними органами, судами та суб`єктами, якими здійснюється обрахунок календарної вислуги років для призначення пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393, постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Постанова № 119) було внесено зміни, якими зокрема:

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту:

« 2-1. Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.»;

- у пункті 3 абзац перший викладено в такій редакції:

« 3. До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:»

- доповнено постанову пунктом 3-1 такого змісту:

« 3-1. У разі наявності двох і більше підстав для зарахування на пільгових умовах до вислуги років, з якої визначається розмір пенсії, одного і того ж періоду служби вислуга років обчислюється за тією підставою, яка дає найбільші пільги.»;

- у пункті 4 слова «до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні» замінити словами «на пільгових умовах до вислуги років, - у відповідному пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії».

2.8. Тобто, Постановою № 119 усунуто розбіжності між Законом № 2262-ХІІ та Постановою № 393 щодо відсутності підстав врахування пільгової вислуги років для набуття у поліцейських права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

2.9. Таким чином, обчислення календарної вислуги років поліцейським для призначення пенсій проводиться лише згідно з пунктами 1 і 2 Постанови № 393, а пільгова вислуга років не береться до уваги при визначенні наявності у особи права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки періоди, що зараховуються на пільгових умовах, визначені пунктом З Постанови № 393 зараховуються до вислуги років лише у випадку набуття особою права на пенсію, тобто при наявності необхідної календарної, мінімально визначеної Законом № 2262-ХІІ, вислуги для визначення розміру пенсії.

2.10. Звертає увагу, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, на яку посилається позивач у даній справі, ґрунтуються на іншому правовому регулюванні, а тому не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки втратили свою актуальність для цього спору.

2.11. Спірні правовідносини, які розглядалися Верховним Судом у справі № 805/3923/18-а не є ні аналогічними, ні подібними, оскільки, висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021, на які посилається позивач, були сформовані на підставі положень Постанови № 393 у редакції станом на 15.06.2019, які на сьогодні не діють, так як зазнали змін.

2.12. Шляхом доповнення Постанови № 393 нормою уточнюючого характеру (пунктом 2-1) та внесення змін до абзацу 1 пункту 3 цієї постанови, позиції викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, на яку посилається позивач, на сьогодні є спростованими, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наведеній постанові Верховного Суду.

2.13. Звертає увагу, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто до прийняття Постанови № 119, були чинними положення статті 12 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті І2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років та 6 місяців і більше, а Постанова №119 лише встановила однакове правове регулювання обрахунку календарної вислуги років для призначення пенсій в Законі № 2262-ХІІ та Постанові № 393.

2.14. Таким чином, згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення позивачу пенсії за вислугу років є наявність необхідної календарної мінімально визначеної Законом № 2262-ХІІ вислуги років.

2.15. Отже, Закон № 2262-ХІІ та Постанова № 393 не містять жодної норми, що передбачає призначення пенсії за вислугу років, обчисленої на пільгових умовах та зарахування пільгової вислуги до календарної, натомість положеннями зазначеними у нормах вищевказаного законодавства чітко передбачено призначення пенсії за вислугу років особам, які на день звільнення мають вислугу 24 календарних років та 6 місяців і більше.

2.16. Окрім цього зазначає, що зарахування періодів навчання позивача з 01.09.1996 по 12.12.1997 та з 18.06.1999 по 28.06.2002 до календарної вислуги років, окрім вказаних вище підстав, також неможливе.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Збройних силах, органах внутрішніх справ та Національної поліції України на різних посадах з 16.12.1997 року по 10.10.2019 року, що підтверджується довідкою про періоди служби, виданої ліквідаційною комісією Департаменту. 10.10.2019 року відповідно до наказу ліквідаційною комісією Департаменту № 311 о/с від 04.10.2019 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції відповідно до Закону України Про Національну поліцію за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77.

3.2. 09.02.2023 позивач звернувся із заявою до Голови ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України про зарахування йому пільгову вислугу років в загальній кількості 04 роки 01 місяць 04 дні до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, а також здійснити перерахунок стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років 04 роки 01 місяць 04 дні та встановити надбавку за вислугу років з урахуванням періоду пільгової вислуги років.

3.3. Листом від 10.03.2023 року № М-23/39/03-2023 Департаментом повідомлено представника позивача про те, що зарахувати до календарної вислуги років вислугу в пільговому обчисленні та здійснити відповідні перерахунки немає законних підстав.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Предметом цього позову є відмова Департаменту у зарахуванні позивачу до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні.

4.2. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-ХІІ), відповідно до якого держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

4.3. Відповідно до пункту а частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

4.4. Згідно пункту б частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

4.5. Водночас частиною 1 статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періодів часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині 2 статті 17 цього Закону.

4.6. Частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

4.7. Згідно частини 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

4.8. Разом з цим, статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

4.9. Відповідно до частини 1 статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

4.10. При цьому, згідно частини 2 статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

4.11. На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей від 17.07.1992 року № 393 (далі Постанова № 393).

4.12. Так, пунктом 3 Постанови № 393 (у редакції чинній на розгляду справи у суді) визначено перелік посад (робіт), час перебування на яких (виконання яких) зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ.

4.13. Вирішуючи справу №805/3923/18-а Верховний Суд у постанові від 03.03.2021р. дійшов наступного висновку: ……основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку….

4.14. При цьому, Верховний Суд відступив від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17.

4.15. У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 сформував правову позицію щодо застосування норм права, яку в силу положень частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, Верховний Суд вказав на те, що існуюче правове регулювання та наведені висновки Верховного Суду у справі №805/3923/18-а дозволяють зробити висновок те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

4.16. Статтею 1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

4.17. Таким чином, Закон №2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

4.18. Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

4.19. Таким чином, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

4.20. В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

4.21. При цьому, на переконання Верховного Суду, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

4.22. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

4.23. Таким чином, за наслідками розгляду справи №480/4241/18 Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив наступні правові висновки:

- в цілях Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

- для призначення пенсій за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

4.24. При цьому, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Верховний Суд в складі Судової палати Касаційного адміністративного суду відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018р. у справі №161/4876/17, від 15.08.2019р. у справі №281/459/17, від 27.03.2020р. у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.

4.25. Судом у цій справі встановлено, що згідно наказу ліквідаційної комісії Департаменту № 311 о/с від 04.10.2019 року стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 18 років 05 місяців 04 дні; вислуга років на пільгових умовах - 04 роки 01 місяць 04 дні.

4.26. З огляду на формулювання, яке наведено у вказаному наказів, стаж 18 років 05 місяців 04 дні варто розцінювати як вислугу років у календарному обчисленні, що враховується для призначення пенсії згідно Закону №2262-ХІІ. Таким поняттям оперують і сторони у заявах по суті справи.

4.27. Таким чином, з огляду на вище викладене та з врахуванням правової позиції, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, суд у цій справі вважає, що у позивача наявне право на зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні 04 роки 01 місяць 04 дні.

4.28. Суд окрема звертає увагу на те, що, дійсно, Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (далі - Постанова № 119) було внесено зміни до Постанови № 393, якими зокрема:

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту:

« 2-1. Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.»;

- у пункті 3 абзац перший викладено в такій редакції:

« 3. До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:»

- доповнено постанову пунктом 3-1 такого змісту:

« 3-1. У разі наявності двох і більше підстав для зарахування на пільгових умовах до вислуги років, з якої визначається розмір пенсії, одного і того ж періоду служби вислуга років обчислюється за тією підставою, яка дає найбільші пільги.»;

- у пункті 4 слова «до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні» замінити словами «на пільгових умовах до вислуги років, - у відповідному пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії».

4.29. Водночас суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції 10.10.2019 року відповідно до наказу ліквідаційною комісією Департаменту № 311 о/с від 04.10.2019 року. А тому, застосування положень, зокрема, Постанови № 393 необхідно здійснювати у тій редакції, яка була чинна саме на час звільнення позивача зі служби, що є доцільним з огляду на принцип правової визначеності.

4.30. З таких обставин, внесення Постановою № 119 змін до Постанови № 393 жодним чином не впливає на предмет даного спору та не змінює правове регулювання спірних правовідносин.

4.31. Щодо зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні конкретно визначних у позовних вимогах періодів, то суд звертає увагу на тому, що вислуга років позивача на пільгових умовах, згідно наказу ліквідаційної комісії Департаменту № 311 о/с від 04.10.2019 року, визначена сумарно умовах 04 роки 01 місяць 04 дні та без конкретизації періодів та посад служби.

4.32. Так, здійснення розрахунку вислуги років, у тому числі у пільговому обчисленні, належить до виключних «дискреційних» повноважень відповідача, а враховуючи те, що наразі наявна у позивача вислуга в пільговому обчисленні не зарахована, згідно положень Закону №2262-ХІІ та Постанови № 393, до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, то суд не має повноважень здійснювати самостійно розрахунок конкретно визначних у позовних вимогах періодів служби та надавати оцінку їх зарахуванню на пільгових умовах. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. А відтак, у цій частині суд відмовляє у задоволенні позову з огляду на їх передчасність.

4.33. У цій справі сторонами у безспірному порядку визнається те, що вислуга років позивача на пільгових умовах становить - 04 роки 01 місяць 04 дні, а тому саме у такому строковому визначенні дана вислуга років і підлягає зарахуванню до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії згідно Закону №2262-ХІІ та Постанови № 393.

4.34. Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні, суд зазначає наступне.

4.35. Так, згідно позовних вимог позивач просить визнати протиправною відмову Департамент захисту економіки Національної поліції України у зарахуванні пільгової вислуги років ОСОБА_1 до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, однак вимоги зобов`язального характеру щодо зарахування вислуги в пільговому обчисленні до стажу служби в поліції ним не заявлено.

4.36. Відповідно до частин 2-3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

4.37. З врахуванням наведеного принципу диспозитивності, який реалізований представником позивача у прохальній частині позову, у суду відсутні підстави надавати оцінку правовідносинам сторін щодо зарахування вислуги в пільговому обчисленні до стажу служби в поліції.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні, діяв не на підставі Конституції та законів України.

5.3. При цьому суд вважає за необхідним зазначити, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

5.4. У публічно-правових відносинах презюмується правомірність поведінки суб`єкта приватного права, якщо це не буде спростовано в порядку визначеному законом. У даному разі будь-яких порушень вимог чинного законодавства, які б унеможливлювали позивачем реалізувати свої права та гарантії визначені Законом № 2262-XII відповідачем не наведено.

5.5. Відтак, суд приходить до висновку, що відмова позивачу у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні, є протиправною. Відповідачем не доведено правомірність таких дій, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

5.6. Однак, суд у цій справі не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині позовних вимог.

5.7. При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

5.8. Відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

5.9. Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

5.10. У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини Щокін проти України (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про закон, стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі Шпачек s.r.о. проти Чеської Республіки (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy № 33202/96).

5.11. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

5.12. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

5.13. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

5.14. Оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини Проніна проти України (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і об`єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

5.15. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.2. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, №3674-VI. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати по судовому збору.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

6.3. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем очікується понесення витрат на правничу допомогу.

6.4. Так, відповідно до доданих до позову доказів позивач, за наслідками розгляду адміністративної справи №600/1925/21-а очікується понесення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 8000,00 грн.

6.5. На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача суду надав додаткову угоду №1 від 02.02.2022 року до договору про надання правової допомоги від 02.02.2022 року, в якій зазначено умови розрахунку витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

6.6. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.7. Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

6.8. Згідно частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

6.9. У цій справі судом задоволено частково позов ОСОБА_1 , який в розумінні КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту (пропорційно задоволеним вимогам), що виступав відповідачем у справі та порушив права позивача.

6.10. Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

6.11. Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

6.12. Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

6.13. Адвокатом Москалюк Н.М. не надано суду ні первинних документів, які підтверджують надання ним послуг правової допомоги позивачу, ні жодного доказу оплати наданих послуг.

6.14. Враховуючи відсутність в матеріалах справи вищевказаних доказів, суд не вирішує питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні 04 роки 01 місяць 04 дні.

3. Зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні 04 роки 01 місяць 04 дні.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Департамент захисту економіки Національної поліції України (м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, ).

Суддя О.В. Анісімов