Справа № 380/10155/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в

ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), в якому просить:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ: НОМЕР_4 ) щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого рапорту від 19.03.2023;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ: НОМЕР_4 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за висновком Лікарської консультативної комісії КЗ «Іршавська районна лікарня» №1210 від 14 жовтня 2022 року потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що на його догляді перебуває мати, ОСОБА_2 , яка відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії потребує постійного стороннього догляду. Позивач неодноразово звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, однак відповідач відмовляв у їхньому задоволенні. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 15.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач подав 03.07.2023 відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач у відзиві не заперечує той факт, що позивач неодноразово звертався із рапортами про звільнення з військової служби під час мобілізації (від 25.10.2022 за №11615, від 25.11.2022 за №15949, від 01.02.2023 за №1095 і від 19.03.2023 за №3381) на підставі необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії охорони здоров`я потребує постійного догляду. Кожен рапорт разом із супровідними документами було вивчено та надано правову оцінку. За результатами розгляду відповідач не знайшов доказів необхідності здійснення саме постійного догляду за матір`ю позивача, який є військовослужбовцем. Крім того, відповідач просить суд врахувати, що у дублікатах документів ЛКК, які були видані, підписи членів комісії не збігаються, що може свідчити про недобросовісність дій закладу медичної допомоги при виданні вказаних документів. Також зазначає, що висновок про необхідність постійного стороннього догляду за повнолітньою особою, що є підставою для звільнення з військової служби, можуть видавати лише медико-соціальні експертні комісії, а не лікарсько-консультативні комісії. Водночас висновки лікарсько-консультативних комісій можуть стосуватися лише осіб з інвалідністю та осіб, яким не виповнилося 18 років. Крім того, наявність посвідчення помічника дієздатної особи не є доказом необхідності здійснення постійного стороннього догляду.

Представник позивача подав 03.07.2023 відповідь на відзив, у якому зазначив, що наявність висновку лікарської консультативної комісії, у якому міститься інформація щодо необхідності здійснення постійного догляду на постійній основі/постійного стороннього догляду, висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі є достатнім підтвердженням того факту, що є необхідність у потребі постійного догляду. Окрім того представник позивача повідомляє, що інших осіб, які б могли здійснювати сторонній догляд за матір`ю позивача, немає. У неї є дочка, однак вона постійно проживає за кордоном.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу Хустським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. З 01 липня 2022 року позивач проходить службу у військовій частина НОМЕР_1 .

Громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.11.2007 серії НОМЕР_5 . Як випливає із витягу з протоколу ЛКК №1210 від 14.10.2022, гр. ОСОБА_2 , має хворобу: дисцикуляторна енцефалопатія.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за висновком лікарської консультативної комісії КЗ «Іршавська районна лікарня» №1210 від 14.10.2022 потребує постійного стороннього догляду.

Так, 23.10.2022 позивач звернувся із рапортом про звільнення з лав ЗСУ, який було зареєстровано відповідачем 25.10.2022 за №11615. У рапорті позивач вказав, що має необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю. Разом з рапортом позивач подав довідку від 18.10.2022 №989/07 про те, що за зверненням від 14.10.2022 компенсаційну виплату фізичним особам, які надають соціальні послуги на непрофесійній основі не призначено по причині перевищення середньомісячного сукупного доходу рівня прожиткового мінімуму для сім`ї; акт проведення обстеження сім`ї від 17.10.2022, у якому вказано, що гр. ОСОБА_1 проживає разом із гр. ОСОБА_2 та надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, копії паспорта та РНОКПП позивача та його матері, свідоцтво про народження гр. ОСОБА_1 , довідку про реєстрацію місця проживання особи, висновок КНП КЗ «Іршавська районна лікарня» №1210 від 14.10.2022 за формою №080-4/о.

Висновком від 28.10.2022, зареєстрованим 29.10.2022 №11940А відповідач зазначив, що рапорт і долучені донього копії документів солдата ОСОБА_3 не підтверджують наявності такої підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби як необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками. Надані військовослужбовцем документи не підтверджують наявність медичного висновку медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про необхідність здійснення постійного догляду за батьками, як вимагається законом стосовно підстави звільнення з військової служби.

Вдруге позивач звернувся до відповідача із рапортом, зареєстрованим 25.11.2022 за №15949. Разом із рапортом позивач подав копію витягу з протоколу ЛКК №1210, виданий комунальним некомерційним підприємством «Іршавська районна лікарня» Іршавської міської ради Закарпатської області, довідку про фактичне місце проживання особи, свідоцтво про смерть гр. ОСОБА_4 серії НОМЕР_6 . Також позивач просив взяти до уваги документи, подані ним з попереднім рапортом.

Однак висновок ЛКК був заповнений нерозбірливим почерком, тому для з`ясування його змісту та встановлення факту того, чи є він медичним висновком лікарсько-консультативної комісії відповідач прийняв рішення звернутися до Комунального некомерційного підприємства «Іршавська міська лікарня» Іршавської міської ради Закарпатської області з відповідним запитом.

Вказаний запит було направлено листом від 28.11.2022 №5057 разом з копією висновку ЛКК №1210 від 14.10.2022. У запиті відповідач просив дати відповідь на наступні запитання:

чи видавався зазначений документ Комунальним некомерційним підприємством «Іршавська міська лікарня» Іршавської міської ради Закарпатської області», його підрозділом чи лікарсько-консультативною комісією;

чи є цей документ медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у якому складі лікарсько-консультативної комісії було проведено медичний огляд і чи зроблено ним висновок про необхідність постійного стороннього догляду (надайте, будь ласка, також засвідчену копію такого медичного висновку з розбірливими записами);

на підставі яких нормативно-правових актів видано цей документ і чи відповідає він їм.

Листом від 15.12.2022 №1984/07-07 було надіслано відповідь, у якій вказано, що вказаний протокол було видано лікарсько-консультативною комісією КНП «Іршавська міська лікарня». До листа було додано копію витягу з протоколу ЛКК №1210 від 14.10.2022, у якому вказано, що гр. ОСОБА_2 потребує стороннього догляду на постійній основі. Згодом надійшов інший лист від 15.12.2022 №1984/07-07, у якому зазначено, що витяг з протоколу ЛКК № 1210 від 14.10.2022 видавався лікарсько-консультативною комісією КНП «Іршавська міська лікарня» громадянці ОСОБА_2 . ЛКК входить у склад КНП «Іршавська МЛ». Даний документ є медичним висновком лікарсько-консультативної комісії, з висновком про необхідність стороннього догляду. Також було надано ще один дублікат витягу з протоколу ЛКК №1210 від 14.10.2022.

Висновком від 12.01.2023 №417 відповідач повідомив, що рапорт та долучені до нього документи не підтверджують наявності такої підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби як необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю. Наданий військовослужбовцем документ лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та відповіді цього підприємства на запит військової частини не підтверджують необхідність здійснення саме постійного догляду, як вимагається законом щодо підстави звільнення з військової служби. Крім цього, солдат ОСОБА_1 не підтвердив документами родинні стосунки з ОСОБА_2 .

Згодом позивач звернувся із рапортом від 01.02.2023 №1083 про звільнення з лав ЗСУ відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками. До рапорту були додані копії витягу з протоколу ЛКК №1210 від 14.10.2022, висновок №1210 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, акт проведення обстеження сім`ї від 17.10.2022, довідку про реєстрацію місця проживання особи, дублікат свідоцтва про народження.

Висновком від 01.02.2023 відповідач повідомив, що рапорт солдата ОСОБА_3 про його звільнення з військової служби, поданий з тих самих підстав і з тим же обсягом інформації, вже було розглянуто та надано відповідь у вигляді правової оцінки про непідтвердження підстав для звільнення (вх. №417 від 12.01.2023), яка за рішенням командира військової частини доведена до відома військовослужбовця 13.01.2023. Отже, відсутні правові підстави для розгляду повторного рапорту військовослужбовця.

Згодом позивач звернувся із рапортом про звільнення від 18.03.2023, зареєстрованого 19.03.2023 №3381.

До рапорту були додані супровідний лист від адвоката Зачепіло Олександра Вікторовича, фотокопію рішення Виконавчого комітету Довжанської сільської ради №263 від 22.02.2023 про призначенння ОСОБА_1 помічником дієздатної ОСОБА_2 , копію посвідчення помічника фізичної дієздатної особи №5, копію витягу з протоколу ЛКК №1210 від 14.10.2022, висновок №1210 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, акт проведення обстеження сім`ї від 17.10.2022, довідку про реєстрацію місця проживання особи, дублікат свідоцтва про народження.

Висновком від 17.04.2023 №6982 повідомив, що висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, № 1210 від 14.10.2022, нотаріально засвідчена копія якого була долучена до рапорту військовослужбовця №11615 від 25.10.2022, не містить висновку про необхідність постійного догляду. У самому висновку не підкреслена жодна з рекомендацій, яка передбачена затвердженою МОЗ формою. Крім того, у висновку зазначено, що він дійсний до 4.10.2023. Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України «Про соціальні послуги» соціальна послуга "вважається такою, що надається постійно, якщо вона надається протягом більше одного року". Первинні документи повинні формуватися на основі наказів відповідних міністерств і повинні видаватись з дотриманням відповідних інструкцій, військова частина не може вважати таким документом «витяг з протоколу ЛКК» № 1210 від 14.10.2022, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Іршавська міська лікарня» Іршавської міської ради Закарпатської області, згідно з яким ОСОБА_5 «потребує постійного стороннього догляду у зв`язку із лікуванням основного захворювання». Зокрема, його не можна брати до уваги через те, що з цими самими реквізитами вже видавався «витяг з протоколу ЛКК», але з іншим формулюванням: «потребує стороннього догляду на постійній основі у зв`язку із лікуванням основного захворювання». КИП «Іршавська міська лікарня» Іршавської міської ради Закарпатської області на запит військової частини щодо цього витягу вже давала відповідь (№1984/07-07 від 15.12.2022), якою не підтвердила необхідність здійснення саме постійного догляду за ОСОБА_6 . До того ж, два витяги з одного й того ж протоколу з того самого питання не повинні відрізнятися за змістом.

Щодо підтвердженого статусу В. БАБИНЦЯ як помічника дієздатної фізичної особи, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки, що визначений статтею 78 Цивільного кодексу України, то цей статус уповноважує помічника вчиняти певні юридичні дії в інтересах особи, але не покладає обов`язок на помічника здійснювати догляд за фізичною особою, якій надається допомога. Тому відповідач не знаходить підстав для звільнення позивача з військової служби.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно із статтею 1 Закону України Про оборону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023) з 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу Хустським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. З 01 липня 2022 року позивач проходить службу у військовій частина НОМЕР_1 .

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач неодноразово звертався до відповідача із рапортами про звільнення з військової служби (від 25.10.2022 за №11615, від 25.11.2022 за №15949, від 01.02.2023 за №1095 і від 19.03.2023 за №3381) на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з вищезгаданим переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення №1317).

Так, згідно з підпунктом 1 п.11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Водночас механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров`я незалежно від форми власності та фізичної особи - підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики передбачено Порядком організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.04.2008 №189 (далі Порядок №189).

Пункт 4 Розділу IV Порядку №189 визначає, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Вказане повністю узгоджується із нормами Постанови №413.

Таким чином, позивач повинен був надати до відповідача висновок медико-соціальної експертної комісії на підтвердження необхідності постійного догляду за матір`ю, ОСОБА_2 . Водночас, витяги із висновку ЛКК в даній справі не можуть вважатися належними доказами для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Тому в цій частині суд не знаходить протиправної бездіяльності відповідача.

Суд також зазначає, що відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України (далі СК України), повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Позивач зазначає, що у його матері є дочка, яка постійно проживає за кордоном. Однак суду не надано доказів того, що вказана особа дійсно проживає за межами України та не має жодної змоги доглядати матір. Крім того, перебування вказаної особи за кордоном жодним чином не позбавляє її обов`язку доглядати та утримувати непрацездатну матір. Відтак позивачем також не подано доказів, що він є єдиною особою, яка має змогу і повинна надавати догляд матері, ОСОБА_2 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На основі усього вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних доказів того, що його матір потребує постійного догляду, що є підставою для звільнення з військової служби під час мобілізації за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за матір`ю.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Оскільки позовні вимоги не задовольняються, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.