Справа № 127/11472/23
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/95/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря судового засідання Жигарової Д.О.,

представника позивача Наливайко Б.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Дмитрійчук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців,

В С Т А Н О В И В:

21.04.2023 року представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 року за № 203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції. Належність ОСОБА_1 до громадянства України спростовується висновком службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року від 03.03.2020 року за № 51/2020, затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_2 . Згідно з вказаним висновком паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23.09.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний таким, що оформлений з порушенням законодавства України та таким, який відповідно до пункту 108 Порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України, що затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року за № 320, є недійсним, та підлягає вилученню та знищенню.

Крім того, у даному висновку зазначено, що відповідною службовою перевіркою було встановлено, що за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису цивільного стану про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне, Донецької області, Україна. Згідно з копією наявної заяви на отримання паспорта громадянина СРСР ОСОБА_3 (форма № 1) він є уродженцем Вірменської СРСР, тобто записи про народження його у м. Сніжне, Донецької області, Україна є неправдиві. Оскільки паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23.09.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було скасовано, тому, враховуючи ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у відповідача відсутні інші підстави законного перебування на території України.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20.07.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в зв`язку з порушенням правил перебування в Україні іноземців та ОБГ, та застосовано до нього покарання у виді штрафу. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 23.07.2021 року було винесено рішення про примусове повернення з України стосовно ОСОБА_1 . Останій не погодившись із даним рішенням оскаржив його та за результатами розгляду справи № 127/19613/21, за позовом ОСОБА_1 , Сьомий апеляційний адміністративний суд, своєю постановою від 29.09.2021 року, визнав протиправним та скасував рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 .

Отже, на виконання указу Президента України № 203/2021 від 21.05.2021 року про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а також з метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у УДМС у Вінницькій області стало невід`ємне право для повторного складання рішення про примусове повернення з території України стосовно ОСОБА_1 , з урахуванням висновків Сьомого апеляційного адміністративного суду викладених у постанові від 29.09.2021 року.

Крім того, відповідно до отриманої інформації від управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України, РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області 28.11.2022 року при проведенні службового розслідування на предмет виявлення порушень, згідно висновку від 28.11.2022 року анульовано посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 . Окрім того, згідно з рішенням УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР від 02.03.2023 року №08/00/008/ НОМЕР_3 анульовано посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 22.05.2018 року УПСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підтверджувало призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та особам з інвалідністю, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які мають право на пенсію та особам з інвалідністю».

Також, відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 27.03.2023 року за №6.5-4495/6-23, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України у м. Севастополь, окремих територіях підрозділів ГУ УДМС України в Донецькій області та УДМС України у Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження) ОСОБА_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертався. Заяв з приводу визнання безпосередньо в Україні його особою без громадянства, сприяння у добровільному поверненні з України, документування посвідкою на тимчасове проживання, оформлення дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне проживання, захисту в Україні, не виявлено.

Вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, не має документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, позивач керуючись Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» змушений звернутися із даним позовом до суду, оскільки для складання рішення про примусове повернення з України, відповідач підлягає затриманню у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусове видворення відповідно до цього Закону, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців строком на шість місяців.

Ухвалою суду від 26.04.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.04.2023 року представником відповідача адвокатом Дмитрійчук А.А. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців, оскільки заявлений позов не відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим критеріям належного урядування. Представник відповідача зазначає про безпідставність посилання позивача у позові на необхідність ідентифікації з метою подальшого прийняття рішення про повернення. Тобто, відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення не приймається позивачем відносно осіб, які не ідентифіковані, а прийняттю рішення про примусове повернення передує процедура ідентифікації особи. Однак, представник відповідача звертає увагу, що позивачем вже приймалося рішення про примусове повернення відповідача від 23.07.2021 року, тобто позивачем було здійснено процедуру ідентифікації відповідача та встановлено особу, як ОСОБА_1 . Вказане рішення позивача, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 року, було визнано протиправним та скасовано, через необґрунтованість та безпідставність, що виключає можливість його прийняття повторно. Представник відповідача у відзиві звертає увагу на те, що колегія суддів апеляційної інстанції, в зазначеному рішенні звернула увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази і про те, що приймаючи висновок від 03.03.2020 року, який в подальшому слугував підставою для прийняття рішення про примусове повернення відповідача, як особи без громадянства до країни походження або третьої країни, посадовою особою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві вчинялись будь-які заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому є не зрозумілим, яким чином встановлено, що відповідач є особою без громадянства. Висновок Департаменту з питань, громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 03.03.2020 року № 51/2020 та матеріали службових перевірок не можуть бути підставою для позбавлення особи громадянства та носить виключно рекомендаційний характер. Крім того, Сьомим апеляційним адміністративним судом зроблено висновок, щодо незаконності дій органів ДМС, які приймали рішення про примусове повернення виключно на підставі висновку службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року від 03.03.2020 року за № 51/2020, а також зазначено, що порушення вимог законодавства під час видачі вказаного паспорту відбулося саме посадовою особою підрозділу ДМС, а не відповідачем. З урахуванням викладеного вище представник відповідача зазначає, що посилання позивача на те, що паспорт України серія НОМЕР_1 отриманий шляхом обману по недійсному паспорту громадянина України НОМЕР_5 ні чим не підтверджено та є безпідставним. Крім того, представник позивача, вказує на те, що після звернення до суду із даним позовом, УДМС України у Вінницькій області було прийнято рішення № 1 від 24.04.2023 року про примусове видворення з України та вирішено примусово видворити з України ОСОБА_1 і вказане рішення на даний час оскаржено до суду, а саме відповідач звернувся до суду із позовом про його скасування. Тобто, приймаючи вдруге рішення про примусове видворення з України відповідача, позивачем знову ідентифіковано особу ОСОБА_1 . Отже, на думку представника відповідача, у позивача відсутні підстави для звернення із позовом про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України ОСОБА_1 з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, на шість місяців, і даний позов суперечить положенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

28.04.2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження та вирішено зупинити провадження у справі № 127/11472/23 за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців, до набрання законної сили судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/12057/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про скасування рішення про примусове видворення з України.

03.07.2023 ухвалою суду провадження у справі відновлено, у зв`язку із надходженням до суду 21.06.2023 року на електронну адресу повідомлення від УДМС України у Вінницькій області про те, що 20.06.2023 року у справі №127/12057/23 Сьомим апеляційним адміністративним судом прийнято постанову та наразі рішення суду до якого зупинялось провадження у справі набрало законної сили.

Представник позивача Наливайко Б.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене у раніше поданому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, 24.04.2023 року начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області Віталієм Мазуром прийнято рішення № 1 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для його прийняття стало те, що в ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області та управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у м. Вінниці було виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами перевірок встановлено обставини, які слугували підставою для винесення рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року (зі змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023 року) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Крім того, в даному рішенні зазначено, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 року за № 203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції.

Також вказано, що належність ОСОБА_1 до громадянства України спростовується висновком службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року від 03.03.2020 року за № 51/2020, затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_2 .

Згідно з вказаним висновком паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 23.09.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний таким, що оформлений з порушенням законодавства України та таким, який відповідно до пункту 108 Порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 за № 320, є недійсним, та підлягає вилученню та знищенню.

Ще однією з підстав для винесення вказаного рішення, згідно з викладеними у ньому мотивів, є те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20.07.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в зв`язку з порушенням правил перебування в Україні іноземців та ОБГ, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до отриманої інформації від управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України, РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області 28.11.2022 року при проведенні службового розслідування на предмет виявлення порушень, згідно з висновком від 28.11.2022 року анульовано посвідчення водія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно з рішенням УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР від 02.03.2023 року №08/00/008/ НОМЕР_3 анульовано посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 22.05.2018 року УПСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підтверджувало призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та особам з інвалідністю, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які мають право на пенсію та особам з інвалідністю».

Відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 27.03.2023 року за №6.5-4495/6-23, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України у м. Севастополь, окремих територіях підрозділів ГУ УДМС України в Донецькій області та УДМС України у Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження) ОСОБА_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертався. Заяв з приводу визнання безпосередньо в Україні його особою без громадянства, сприяння у добровільному поверненні з України, документування посвідкою на тимчасове проживання, оформлення дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне проживання, захисту в Україні, не виявлено.

Вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, та ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, і стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_1 не погодившись із вказаним рішенням звернувся до суду з адміністративним позовом до УДМС України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №1 від 24.04.2023 року про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.05.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області, розглянув зазначений вище позов ОСОБА_1 , та задовольнив його в повному обсязі. При цьому, суд виходив з того, що УДМС України у Вінницькій області при прийнятті оскаржуваного рішення не виконано свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел, необхідної для вирішення питання в першу чергу ідентифікації особи, а вже потім примусового видворення позивача. В оскаржуваному рішенні не наведено яка країна є країною походження особи, чи третьою країною, куди слід видворити особу, що є наслідком нереалізації відповідачем процедури ідентифікації особи, в тому числі і шляхом здійснення відповідних запитів, що в свою чергу робить оскаржуване рішення таким, яке неможливо буде виконати.

Із вказаним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області також погодився Сьомий апеляційний адміністративний суд, а саме залишивши дане рішення без змін.

Згідно із п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до п.п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (зі змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023 року), передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Отже, примусове видворення з України, застосовується до іноземців та осіб без громадянства, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем/особою без громадянства в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець/особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення, в іншому ж випадку мають існувати обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Прийняттю рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства повинно передувати встановлення компетентним органом певних юридичних фактів та обставин, зокрема: наявність у особи правового статусу іноземця чи особи без громадянства; прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення (якщо відсутні підстави вважати, що особа буде ухилятись від його виконання); ухилення особи від виїзду після прийняття рішення про повернення. Поряд з цим за будь-яких обставин в наведених вище адміністративних процедурах особа, відносно якої вживаються такі заходи/приймаються такі рішення має бути однозначно ідентифікована та встановлена. Орган, який приймає рішення про примусове повернення/видворення з території України на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів має встановити особу, відносно якої приймається відповідне рішення та визначити її правовий статус як іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім зазначеного вище, судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 року у справі №127/19613/21, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 . За результатами розгляду наведеної справи суд апеляційної інстанції констатував, що:

1. Висновок Департаменту з питань, громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 03.03.2020 року № 51/2020 та матеріали службових перевірок не можуть бути підставою для позбавлення особи громадянства та носить виключно рекомендаційний характер.

2. Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, Єдина інформаційно-аналітична система управління міграційними процесами ДМС України не містить інформації про визнання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку особою без громадянства.

3. Приймаючи висновок від 03.03.2020 року № 51/2020 (який є підставою для прийняття оскаржуваного і у цій справі рішення), посадовою особою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Фроловою В.В. не вчинялись будь-які заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому суд зазначив, що не зрозуміло яким чином встановлено, що позивач є особою без громадянства.

4. Посадовою особою ДМС не з`ясовувалося коли, чи в установленому законом порядку позивач в`їхав та який термін останній перебував на території України, країну походження позивача, до якої він підлягає поверненню.

5. Представником відповідача не надано суду ні акту вилучення, ні довідки про вилучення паспорта.

Отже, вказані обставини, яким судами першої і апеляційної інстанцій, вже надано оцінку у справі №127/19613/21 та у справі №127/12057/23, повторно стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Водночас, вказані обставини залишаються не з`ясованими і станом на час розгляду цієї справи. Будь-яких додаткових підстав, окрім тих, які вже були предметом перевірки судів у справі № 127/19613/21 у позові не наведено.

Зазначені додаткові обставини з приводу анулювання за висновком від 28.11.2022 року посвідчення водія НОМЕР_2 , що видане на ім`я ОСОБА_1 , а так само анулювання за рішенням УСЗН (Правобережне) від 02.03.2023 року № 08/00/008/ НОМЕР_3 посвідчення серії НОМЕР_4 , що видане 22.05.2018 року УСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , в розумінні закону, не є підставою для примусового видворення особи з території України та прийняття рішення про примусове повернення з України, а отже і не може слугувати для його затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців.

Відповідно до п. 1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150 якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно із листом Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань у Вінницькій області від 26.05.2020 року № 2027/55/101/03-2020 органи національної поліції звертались до начальника Управління ДМС України у Вінницькій області Б. Наливайка з питання проведення перевірки на предмет встановлення обставини громадянином якої держави являється ОСОБА_1 .

Водночас, матеріли справи не містять будь-яких відомостей (інформації, документів), з яких би вбачалось виконання УДМС України у Вінницькій області вимог п. 1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150, при тому, що для вирішення вказаного питання на адресу вказаного органу було направлено відповідне звернення органів національної поліції.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували громадянство іншої держави особи ОСОБА_1 , та інформації щодо наявності у нього статусу особи без громадянства, такі обставини за результатами перевірок не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Верховний Суд у своїй постанові від 31.05.2021 року у справі № 473/2320/20, розглядаючи справу з подібним предметом спору зазначив наступне, що з аналізу положень статті 289 КАС України слідує, що визначена цією нормою процедура може бути застосована виключно до іноземців або осіб без громадянства та передбачає затримання таких осіб з примусовим поміщенням в пунктах тимчасового перебування на визначений строк. Застосовуватися такі заходи можуть у виключних випадках, зокрема, у разі вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців за умови відсутності у іноземців або осіб без громадянства документа, що дає право на виїзд з України. Ця процедура не може бути застосована до громадян України.

При цьому, розглядаючи цю категорію спорів, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, за наведеного правового регулювання і доводів касаційної скарги, колегія суддів повинна відповісти на питання: чи можуть застосуватися до відповідача такі базові поняття як «іноземець» чи «особа без громадянства», та, відповідно, чи належить він до суб`єктів, стосовно яких за правилами статті 289 КАС України дозволено за певних умов задля досягнення легітимних цілей застосовувати такий захід як затримання особи з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, тобто обмеження свободи такої особи.

Аналіз наведених норм Закону № 2235-ІІІ та Закону № 3773-VI у їх логічному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства є особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону. Натомість, громадянином України є особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. У такому разі між фізичною особою - громадянином України і Україною виникає відповідний правовий зв`язок, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Верховний Суд наголосив, що адміністративний суд у межах розгляду позовної заяви про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з заходів, визначених у статті 289 КАС України не є органом, уповноваженим надавати оцінку документам на предмет їхнього підроблення. Факт підроблення документів може бути встановлено виключно у межах кримінального судочинства.

Сумніви органу Державної міграційної служби у тому, що відповідач є тією самою особою, на ім`я якої пред`являє документи, мають вирішуватися в установленій законом процедурі, та не надають органам міграційної служби достатніх підстав стверджувати, що особа є іноземцем чи особою без громадянства, до якої можливо застосувати процедуру затримання з метою ідентифікації на підставі приписів статті 289 КАС України.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що в межах кримінального провадження (належної процедури) встановлено факт підробки паспорту ОСОБА_1 , а так само не доведено громадянином якої держави являється ОСОБА_1 та чи має він правовий статус іноземця, чи можливо він являється особою без громадянства, що, в розумінні ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є необхідним та обов`язковим для прийняття рішення про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців.

Крім того, позовна заява не містить докази на підтвердження прийняття рішення про примусове видворення відповідача за межі України та відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації, що є обґрунтуванням підстав позову.

Прийняте УДМС України у Вінницькій області рішення № 1 про примусове видворення позивача з України на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2023 року, яке набуло законної сили, визнано протиправними та скасовано.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

Приписами п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За правилами ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

На підставі ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Таким чином, за наведених правил ст. 289 КАС України стосовно іноземця, щодо якого поданий позов про його примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Згідно з ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналогічні положення визначено також п. 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано шляхом подання відповідного адміністративного позову. Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про затримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства. При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Тому, враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що відповідач не співпрацює з органами ДМС під час процедури його ідентифікації. Також позивачем не надано жодного доказу щодо вжиття заходів щодо ідентифікації та документування відповідача, а саме щодо направлення до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця або через Департамент консульської служби МЗС запитів із долученням до них кольорових фотокарток відповідача, заповненої анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство, тоді як саме неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи є згідно з чинним законодавством умовою, за якою неможливо ідентифікувати особу.

В даному випадку судом не встановлено наявності обставин, з якими ч. 13 ст. 289 КАС України пов`язує неможливість ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, забезпечення примусового видворення чи реадмісії особи, зокрема, і не встановлено фактів відмови відповідача співпрацювати з органами державної міграційної служби.

Слід зазначити, що неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення (реадмісії).

Крім того, суд звертає увагу на відсутність чинного судового рішення про видворення особи за межі території України, а тому відсутні і підстави для її затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до п. «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 рішення Європейського суду з прав людини від 17.04.2014 року «Справа Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17.07.2014 року (№ 50264/08), вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту «e» пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах «Вітольд Литва проти Польщі», заява № 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та «Станєв проти Болгарії» [ВП], заява № 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Європейський суд наголосив, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Затримання в даному випадку особи-відповідача, зважаючи на серйозність заходу, не є виправданим та належним. Позивачем не доведено, що в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України.

В даному випадку позивачем не доведено наявності умов, з якими законодавство пов`язує можливість затримання іноземця або особи без громадянства із поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26, ч. 4 ст. 30, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 247, 268-272, 289, 371, 372 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання рішення суду.

Суддя: