Справа № 580/3350/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року справа № 580/3350/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо відмови в оформленні та направленні документів до органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до пункту а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області оформити та направити документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач має достатню вислугу років, у т. ч. у пільговому обчисленні для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону № 2262-ХІІ, однак відповідач протиправно відмовив у направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для призначення пенсії.

Ухвалою від 09.05.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.05.2023 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що аналіз Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби дає підстави для висновку, що законодавець розмежовує такі поняття як вислуга років та календарна вислуга років, при цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж враховується при призначенні пенсії. Відповідач зазначає, що вказаний Закон чітко визначає можливість призначення пенсії за вислугу років при наявності календарної вислуги років, а також містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Відповідач вказав, щ станом на день звільнення позивача зі служби в поліції вислуга років не досягла 25 років, а тому у позивача не виникло право на призначення пенсії за вислугу років.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 04.03.2021 № 98 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію. Згідно наказу вислуга років позивача на день звільнення складає:

- стаж служби в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років 21 рік 02 місяці 04 дні;

- вислуга на пільгових умовах 05 років 01 місяців 21 день.

У березні 2023 року представниця позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом, в якому просила повідомити, чи зараховано ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні.

Листом від 30.03.2023 № Р-3аз/12/4/01-2023 відповідач повідомив представниці, що станом на день звільнення стаж служби позивача в поліції для виплати відсоткової надбавки за вислугу років становить 21 рік 02 місяці 04 дні, вислуга на пільгових умовах 05 років 01 місяців 21 день. Зазначив, що відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб право на пенсію за вислугу років мають особи, які звільнені зі служби в поліції і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Також відповідач повідомив, що оскільки ОСОБА_1 після звільнення зі служби в поліції права на пенсію за вислугу років не мав, підстав для врахування пільгової вислуги, що дає право на пенсію, немає.

07.04.2023 представниця позивача направила поштою відповідачеві заяву, в якій просила зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні загальною кількістю 05 років 01 місяців 21 день, оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, із врахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії вислугу в пільговому обчисленні загальною кількістю 05 років 01 місяців 21 день.

Листом від 14.04.2023 № Р-26/12/4/01-2023 відповідач повідомив представниці, що вичерпна відповідь про відсутність підстав для врахування пільгової вислуги років в календарну вислугу років ОСОБА_1 для призначення пенсії надана листом від 30.03.2023 № Р-3аз/12/4/01-2023.

Дії Головного управління щодо відмови в оформленні та направленні документів до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж, з статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 1 статті 17 Закону № 2262-ХІІ закріплено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, з статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

Приписи ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми 17.07.1992 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 393.

Пунктом 1 цієї Постанови також визначено перелік періодів, які підлягають включенню до вислуги років особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах б д, з статті 1-2 Закону, які мають право на пенсію за цим Законом.

У первинній редакції пункт 3 Постанови № 393 передбачав перелік періодів, що зараховують до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови на пільгових умовах.

Разом з тим, у подальшому до зазначеної Постанови неодноразово вносилися зміни.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 Постанову № 393 доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови., а також абзац 1 пункту 3 викладено у новій редакції: До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах.

Отже, реалізуючи надані Законом повноваження на визначення порядку обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом № 2262-ХІІ, Кабінет Міністрів України з 19.02.2022 (дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119), передбачив можливість врахування пільгового періоду служби тільки для визначення розміру пенсії та закріпив, що обчислення календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, проводиться виключно згідно положень пунктів 1 та 2 Постанови № 393.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що обсяг вислуги років позивача, яка складає у календарному обчисленні 21 рік 02 місяці 04 дні, не надає позивачу права на призначення пенсії за п. а ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, приписи якої встановлюють мінімальну календарну вислугу у обсязі 25 років.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.06.2018 у справі 750/9775/16-а, від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 суд вважає помилковими, оскільки вони були сформульовані за іншого правового регулювання, а тому не є релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Головне управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 07.07.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК