Справа № 308/2621/23
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2621/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Цмур Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, відповідача 2: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кондратенко Д.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13 лютого 2023 року йому в розділ «повідомлення» застосунку «ДІЯ» надійшло повідомлення про «надходження штрафу за порушення ПДР». Із повідомлення встановлено, що 09.02.2023 в м. Ужгород, по вул. Капушанській на автомобілі «Land Rover Discovery», номерний знак НОМЕР_1 , здійснено порушення правил дорожнього руху, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Постанова від 09.02.2023 року №БАВ00286721 (керування т.з. особою, яка не має відповідних документів) та застосовано до Позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень.
Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки працівниками поліції не було складено протокол про адміністративне правопорушення, так як позивач не був згідний та заперечував (оспорював) допущене порушення, він не був водієм і не повинен був пред`являти поліцейським документи для перевірки. Розгляд інспектором патрульної поліції справи носив формальний характер, переконання про винність позивача у скоєнні даного правопорушення була висловлена співробітником Управління патрульної поліції в Закарпатській області наперед. Розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. Також позивач наводить доводи щодо тлумачення словосполучень «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення», які не є тотожними та мають різне цільове спрямування.
Позивач вважає, що справа була незаконно розглянути біля автомобіля, в якому він знаходився, інспектор не надав позивачеві можливості скористатися своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Вважає, що розгляд справи на місці стоянки транспортного засобу унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Після висловлення звинувачень, інспектор при невідомих Позивачу обставинах виніс оскаржувану постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не була надана можливість заявляти клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, інспектор грубо порушив вимоги ст.ст.278,279 КУпАП.
Окрім цього, позивача вважає, що у його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, оскільки 09.02.2023року року він знаходився на передньому пасажирському сидінні припаркованого на узбіччі по вул.Капушанській в м.Ужгороді автомобіля «Land Rover Discovery», номерний знак НОМЕР_1 . В цей час двигун автомобіля був вимкнутий, водій автомобіля відлучився на деякий час по свої справах і в салоні автомобіля був відсутній. В цей час, до вказаного автомобіля з боку пасажира підійшли працівники патрульної поліції, які звернулися до Позивача та запропонували йому пред`явити для ознайомлення документи. Позивач, в свою чергу, представився працівникам поліції та надав для огляду документи, які посвідчують його особу. В подальшому, працівники патрульної поліції почали вимагати у позивача надати реєстраційні документи на автомобіль та посвідчення водія. Позивач пояснив працівникам поліції, що він не може надати реєстраційний документ на транспортний засіб, оскільки він не являється його власником, володільцем або користувачем.
Також, позивач відмовився надати посвідчення водія, оскільки відповідно до п.п «а»,«б» п.2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія зобов`язаний мати при собі, а згідно п.2.4. ПДР пред`явити для перевірки документи виключно водій.
При тих обставинах транспортним засобом до моменту зупинки та стоянки керував не Позивач, а інша особа, тому, Позивач не був водієм в розумінні ПДР і знаходження в салоні автомобіля не утворювало у нього обов`язку виконувати незаконні вимоги працівників патрульної поліції щодо пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію ТЗ.
З урахуванням наведеного в позові, позивач просить постанову серії БАВ № 00286721 від 09.02.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати, а провадження у справі закрити.
21.03.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Ісак Д.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що працівником поліції законно було розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу та винесено оскаржувану постанову, без складання протоколу про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи було досліджено докази, зокрема відеозапис факту вчинення правопорушення, а тому просить відмовити у задоволенні позову.
26.06.2023 року від представника позивача адвоката Кондратенка Д.В. надійшли письмові пояснення по суті відзиву відповідача, зокрема вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту порушення водієм ОСОБА_1 положень ПДР України, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням позивача. Вважає, що працівниками поліції автомобіль був зупинений без наявних для того підстав, що підтверджується рішенням суду по справі № 308/2495/23 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 5 ст. 122 КУпАП, згідно якого постанову було скасовано, а провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду справи судом було встановлено відсутність даних, які б свідчили про порушення водієм вимог ПДР України, а саме порушення водієм вимог ПДР України, які є підставою для зупинки транспортного засобу у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.
Ухвалою судді від 10.03.2023 року провадження у справі відкрито і призначено судовий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кондратенко Д.В. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляли.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, однак, від представника Департаменту патрульної поліції Котубей О.В. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з ч.2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини 1 статті 126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Як встановлено судом, 09.02.2023 року о 22 год. 55 хв., в м. Ужгород, проспект Свободи, 3, заступником начальника взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП Галас Ю.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 286721, згідно якої 09.02.2023 року о 22 год. 17 хв. в м. Ужгород, перехрестя вулиць Капушанська проспект Свободи, гр.. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив 2.1. А ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що накладено штраф у розмірі 425 гривень.
З дослідженого у судовому засіданні долученого відеозапису з нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора службового автомобіля екіпажу патрльної поліції судом встановлено, як 09.02.2023року автомобіль марки «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 їхав на перехресті вулиць Капушанська та проспект Свободи та за ним слідував службовий автомобіль Mitsubishi Outlender д.н.з НОМЕР_2 на синьому фоні . Після зупинки автомобіля «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , службовий автомобіль зупинився позаду і працівники поліції прослідували до автомобіля «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 . З безперевного відеозапису вбачається, що до того, як працівники поліції підійшли до автомобіля «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , з вказаного автомобіля ніхто не виходив та до нього ніхто не сідав. У середині зупиненого працівниками поліції автомобілі «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , знаходився тільки гр. ОСОБА_1 , який в подальшому, на вимогу працівників поліції відмовився пред`явити посвідчення водія .
На переконання суду, дані обставини спростовують доводи позивача про те , що ОСОБА_1 не керував автомобілем «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 ,, оскільки, як встановлено з долученого відеозапису ніхто інший в транспортному засобі «Land Rover» д.н.з. НОМЕР_1 на момент його зупинки 09.02.2023р. не перебував та не міг керувати таким.
У розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Так, зокрема, відповідно до пункту 2.1. «А» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії,
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
А саме - водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Виходячи з наведених вище правових норм, суд зазначає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у п.2.1 ПДР України документів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Як було встановлено судом, позивач ОСОБА_1 не надав на вимогу інспектора посвідчення водія відповідної категорії.
Відтак, позивач порушив приписи пунктів 2.1 та 2.4 ПДР України, за що ч.1 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
При цьому, суд вважає помилковими твердження позивача про незаконність вимоги поліцейського надати посвідчення водія відповідної категорії, що зумовлює право позивача не виконувати таку вимогу, з наступних підстав.
Так, відповідно до норм ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІІІ поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
У випадку, що розглядається, підставою для зупинення автомобіля позивача слугував факт створення позивачем аварійної ситуації та порушення вимог п.16.11, 2.3 д ПДР України; вказане порушення відображено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №068316 від 09.02.2023 року.
Відповідно, дії інспектора поліції щодо зупинки керованого позивачем автомобіля та його вимога пред`явлення водієм відповідних документів, в тому числі і посвідчення водія відповідної категорії, ґрунтуються на вимогах закону.
При цьому, факт недоведеності вчинення позивачем іншого порушення ПДР, а саме створення позивачем аварійної ситуації не спростовує правильності зупинки поліцейським керованого позивачем автомобіля.
Щодо доводів позивача про порушення відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, визначених ст. 268 КУпАП, його прав, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до статті 258 КУпАП, зокрема, доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.
З урахуванням наведеного вище, суд вважає безпідставними твердження позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та розгляду справи на місці зупинки автомобіля і порушенням вимог статті 268 КУпАП.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.12.2019 року по справі № 310/4817/17, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Згідно ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Такого висновку дійшла Велика Палати Верховного Суду у своїй постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19.
Разом з тим ч. 4 ст. 161 КАС України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Підсумовуючи наведене, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія) мали місце, відсутність будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №00286721 від 09.02.2023 року та відповідно відсутність підстав для задоволення позовної заяви.
З огляду на вищевикладене, відповідно до вимог ч.3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 90, 241-256, 271, 286 КАС України, ст. ст. 121, 247, 251, 258, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача 1: Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, відповідача 2: Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2ст. 299 КАС України.
Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та проголошено 03.07.2023 року о 14 год. 15 хв.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул