Справа № 320/4091/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м.Київ № 320/4091/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Національного антикорупційного бюро України, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Національного антикорупційного бюро України щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII;

- зобов`язати Національне антикорупційне бюро України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подання та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1 та пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до Національного антикорупційного бюро України із заявою про підготовку документів для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні, яка на день звільнення становить 25 років 06 днів. Втім відповідач відмовив у підготовці документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262, та їх надсилання до відповідного органу Пенсійного фонду України. Позивач вважає таку відмову відповідача в оформленні та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що на момент її звільнення із служби у Національному бюро вислуга років склала 25 років 06 днів, з яких: календарна вислуга складає 20 років 10 місяців 16 днів, а пільгова - 4 роки 01 місяць 6 днів. При цьому позивач застосовує пільгове обчислення вислуги років, посилаючись на приписи Порядку № 393 та висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а. Національне бюро вважає неприйнятними такі доводи позивача, оскільки приписи Порядку № 393 щодо обчислення вислуги років на пільгових умовах, які аналізував Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, зазнали істотних нормативних змін, що виключає можливість їх врахування при вирішенні спірних правовідносин, які виникли у цій справі. Так постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 з 19.02.2022 до Порядку № 393 включено п.2-1, який передбачає, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з п.п. 1 і 2 цієї постанови. Разом з тим з 19.02.2022 п.3 Порядку № 393 (на який посилався позивач та який застосовано у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а) викладено у такій редакції: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:» (до 19.02.2022 п. 3 був у такій редакції «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:». Отже з 19.02.2022 Порядок № 393 передбачає виключно календарне обчислення вислуги років, а зарахування вислуги років на пільгових умовах має правове значення лише для визначення розміру пенсії, а не її призначення. Таким чином, відповідач вважає, що на момент звернення позивача із заявою призначення пенсії саме календарна вислуга років мала правове значення для набуття права на призначення пенсії, водночас пільгового обчислення вислуги років не передбачено приписами Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 393. Також, відповідач наголосив на тому, що позивачка не позбавлена права самостійно звернутися до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії.

Також, відповідач надав клопотання про залишення позову без руху, оскільки позивачка не сплатила судовій збір при зверненні до суду з цим позовом.

Розглянувши таке клопотання відповідача, суд зазначає наступне.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності, Героїв України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно буди доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» (« C.G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.10.2018 у справі №805/604/18-а.

На думку Верховного Суду звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI не може вважатися обґрунтованим, а тому помилковою є відмова суду першої інстанції позивачу у задоволенні заяви про звільнення його, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з тих підстав, що заявлені позивачем у цій справі позовні вимоги не пов`язані з порушенням прав позивача, як учасника бойових дій.

Враховуючи викладене, в силу положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, зокрема, за подання до суду позовної заяви.

Відтак, клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Позивачка, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, подала відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що у позивачки наявна необхідна кількість вислуги - 25 років, позивачка була звільнена з Національного антикорупційного бюро України, та вона має право на призначення пенсії за вислугу років, оскільки виконані всі необхідні для цього вимоги, передбачені Законом №2262-ХІІ.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проходила військову службу в органах СБУ та Національному антикорупційному бюро України.

Наказом Національного бюро від 16.09.2022 № 427-ДСК-онс звільнено із служби у Національному бюро підполковника Національного бюро ОСОБА_1 , старшого оперативного працівника Національного бюро, за п.п. «ж» п. 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 07.10.2022. Встановлено, що вислуга років станом на 07.10.2022 в календарному обчисленні складає 20 років 10 місяців 16 днів, у тому числі у Національному бюро - 04 роки 08 місяців 16 днів.

ОСОБА_1 звернулася до Національного бюро із заявою від 27.10.2022, у якій просила розглянути заяву про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та підготувати і направити до ГУ ПФУ в м. Києві всі необхідні документи для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: скласти розрахунок вислуги років для призначення пенсії, виготовити грошовий атестат та довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці перед звільненням.

Позивачем до заяви додано наступні документи: 1) заяву про призначення пенсії; 2) копії паспорта громадянина України та картки платника податків; 3) копію свідоцтва про народження.

Листом 14.12.2022 вих. № 02-188/25245 Національне бюро, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 27.10.2022, повідомило її про те, що у неї відсутня необхідна календарна вислуга років, а пільгова вислуга років відповідно до чинного законодавства не враховується для набуття права на призначення пенсії, тому правові підстави для надсилання документів для призначення пенсії до ГУ ПФУ в м. Києві відсутні.

Вважаючи відмову протиправною, позивачка звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України визначає Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-XIІ (далі Закон №2262-XIІ).

Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно із п. "а" ст. 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі - Порядок №393).

Так, відповідно до абз.1, 2 п.1 Порядку №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до п.3 Порядку №393 у редакції чинній станом на час звільнення позивача з військової служби (25.05.2018), до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:

один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема, витягом з наказу тимчасово виконуючого повноваження директора Національного антикорупційного бюро України від 16.09.2022 №427-онс-ДСК звільнено із служби у Національному антикорупційному бюро України підполковника Національного антикорупційного бюро України старшого оперативного працівника ОСОБА_1 за підпунктом «ж» пункту 64 (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а останній день перебування її в черговій відпустці за 2022 рік - 07 жовтня 2022 року. Виключено ОСОБА_1 з кадрів Національного антикорупційного бюро України 07 жовтня 2022 року.

Також, наказом встановлено, що вислуга років станом на 07 жовтня 2022 року в календарному обчисленні складає 20 років 10 місяців 16 днів, у тому, числі у Національному антикорупційному бюро України - 04 роки 08 місяців 16 днів.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а дійшов до висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Також, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 дійшов висновку про те, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Крім того, Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 зробив наступні правові висновки:

1. В цілях Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, а також у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №500/2030/20.

Однак, станом на момент звільнення позивачки постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (набрання чинності 19.02.2022) до Порядку №393 були внесені зміни, а саме:

- доповнено новим пунктом 2-1, згідно з нормами якого, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови;

- абзац перший пункту 3 викладено в новій редакції, згідно з якою, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах відповідний період служби.

Тобто, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови №119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 редакція Порядку №393 щодо правил обчислення вислуги років для призначення пенсії зазнала суттєвих змін.

Втім, суд наголошує, що у цьому випадку виключне значення має дата набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України 16.02.2022 №119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393, зокрема, яка набрала чинності 19.02.2022.

Натомість згідно наказу від 16.09.2022 №427-онс-ДСК позивачку виключено зі списків особового складу з 07.10.2022, тобто вже після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України 16.02.2022 №119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393.

Отже, реалізуючи надані Законом повноваження на визначення порядку обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, Кабінет Міністрів України з 19.02.2022 (дати набрання чинності постанови Уряду України від 16.02.2022 №119), передбачив можливість врахування пільгового періоду служби тільки для визначення розміру пенсії та закріпив, що обчислення календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, проводиться виключно згідно положень пунктів 1 та 2 Постанови №393.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вислуга років ОСОБА_1 , яка складає у календарному обчисленні 20 років 10 місяців 16 днів, не породжує в останньої права на призначення пенсії за п. «а» ст. 12 Закону, приписи якої встановлюють мінімальну календарну вислугу 25 років.

Посилання позивачки на позиції Верховного Суду, викладених у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 суд вважає помилковим, оскільки вони були сформульовані за іншого правового регулювання, а тому не є релевантними до спірних правовідносин.

Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 05.07.2023 у справі №620/2922/23.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких слід відмовити.

Також, суд зауважує, що за правилами п. 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Аналіз змісту цієї норми, а також форми подання про призначення пенсії, що є додатком 2 до вказаного Порядку №3-1, свідчить, що передумовою для його направлення є підготовка уповноваженим структурним підрозділом необхідних документів для призначення пенсії. Разом з тим, встановивши факт відсутності в ОСОБА_1 необхідної для призначення пенсії вислуги років у календарному обчисленні, відповідач обґрунтовано вказав і на відсутність підстав для направлення відповідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Аналогічний за змістом висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 28.11.2018 у справі №537/1980/16-а.

У цьому рішенні Великої Палати Верховного Суду зазначено, зокрема, про те, уповноважені структурні підрозділи направляють до територіальних органів Пенсійного фонду України подання та необхідні для призначення пенсії документи виключно у разі встановлення цими органами правових підстав (наявності вислуги років або досягнення 45-річного віку на момент звільнення зі служби).

Водночас, як було неодноразово підкреслено вище, у межах цього спору відповідачем не було встановлено наявності правових підстав для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві документів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ст. 12 Закону, що підтвердилося під час розгляду справи.

Суд підкреслює, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.