Справа № 520/1691/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Заічко О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 р. Справа № 520/1691/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1691/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, щодо не внесення до наказу № 224 о/с від 30.12.2016 відомості щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 18 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та щодо не внесення до наказу № 224 о/с від 30.12.2016року відомості щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України внести до наказу № 224 о/с від 30.12.2016 відомості щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 18 днів щорічну чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та внести до наказу № 224 о/с від 30.12.2016 відомості щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік;

- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані 18 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсації за невикористані 18 днів щорічну чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що станом на день прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2015 та 2016 роки. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 та 2016 роки, однак отримав відмову. Крім того, відповідачем у наказі від 21.11.2016року №184 о/с невірно зазначено період перебування позивача на лікуванні з 10 по 21 листопада 2016року, замість 10 жовтня по 21 жовтня 2016року, а тому він має право на виплату грошової компенсації за невикористану частину відпустки з 15.11.2016р. по 03.12.2016р., за 19 днів, замість 12, як зазначає відповідач у наказі. У зв`язку з відсутністю правового врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260, у вирішенні питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки застосовується Кодекс законів про працю України і Закону України "Про відпустки". У випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України виплачується компенсація за всі невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки. Вважаючи свої права порушеними він звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департамента внутрішньої безпеки Національної поліції України, щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Абзацом 2 ч. 11 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання ту році звільнення. Щодо компенсації за 2016 рік у кількості 12 днів, відповідач зауважив, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 15.11.2016 по 05.12.2016р. під час щорічної чергової відпустки ні є підставою для перенесення або продовження відпустки. Таким чином позивачем повністю використане чергову оплачувану відпустку за 2016рік у кількості 45 діб. Разом з цим, відповідач звертає увагу суду, що згідно з довідкою відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.02.2023року №51 «листок непрацездатності про перебування у період з 15.11.2016 до 05.12.2016р. на лікарняному від колишнього заступника начальника управління внутрішньої безпеки Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 до відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у період з 15.11.2016 до 05.12.2016р. не надходило та в матеріалах особової справи позивача зазначені документи (листок непрацездатності та рапорт) відсутні».

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 14.08.1996 по 06.11.2015, наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 № 607 о/с позивача з 06.11.2015 було звільнено з органів внутрішніх справ. 07.11.2015 наказом голови Національної поліції України № 170 о/с від 11.11.2015 позивача було прийнято на службу до Національної поліції України та призначено на посаду старшого оперуповноваженого в ОВС управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України на який він перебував до 07.04.2016. У період з 08.04.2016 по 31.12.2016 позивач проходив службу на посаді заступника начальника управління внутрішньої безпеки в Полтавській області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України №224 о/с від 30.12.2016, позивача було звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». У наказі про звільнення не зазначено про необхідність виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки. Листом від 23.01.2023 вих. № 2 зі/42-05ЦФ/02-2023 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив позивача про те, що згідно з інформацією, наданою ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України, відпустка за 2015рік, за період проходження служби із 07.11.2015 до 08.04.2016 в зазначеному Департаменті позивачем не використовувалася. Разом з вказаним листом були надіслані витяги з наказів Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Відповідно до витягу з наказу №152 о/с від 11.10.2016 підполковнику поліції ОСОБА_1 заступнику начальника управління внутрішньої безпеки в Полтавській області надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2016 рік на 46 діб ( з урахуванням 1 святкового дня) з 07 жовтня по 21 листопада 2016 року з виплатою матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Відповідно до витягу з наказу від 21.11.2016 № 184о/с, з якого вбачається що підполковнику поліції ОСОБА_1 під час щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік з 07 жовтня по 21 листопада 2016року перебував на лікуванні з 10 по 21 листопада 2016 року, надати йому щорічну чергову оплачувану відрустку за 2016 рік з 22 листопада по 03 грудня 2016 року, підстави рапорт ОСОБА_1 від 14.11.2016 та довідка № 3394, надана Державною установою «ТМО МВС України по Харківській області» з якої вбачається, що у період з 15.11.2016 по 05.12.2016 позивач перебував у нейрохірургічному відділені ХМКЛШНД, та підтверджується свідоцтвом про хворобу від 27.12.2016 № 527 видане Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області». Таким чином позивачем не використано 19 діб щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік з 15.11.2016 по 03.12.2016, оскільки у цей час перебував на стаціонарному лікуванні і про вказану обставину було відомо відповідачу на момент звільнення позивача, тому що свідоцтво про хворобу від 27.12.2016 № 527 було підставою для надання наказу від 30.12.2016 № 224о/с про звільнення позивача зі служби в поліції.

Вважаючи бездіяльність відповідача з приводу не внесення до наказу № 224 о/с від 30.12.2016 відомості, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та щодо не внесення відомості до того ж наказу, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, тому позивач вважає дії Національної поліції України з приводу невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Департамента внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, у зв`язку з чим дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про відпустки» (Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (Закон № 580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин 1- 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1- 4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 7- 11 ст. 93 Закону № 580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Тому є безпідставними ствердження відповідача що перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 15.11.2016 по 05.12.2016р. під час щорічної чергової відпустки ні є підставою для перенесення або продовження відпустки.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідачем у наказі від 21.11.2016 року №184о/с невірно зазначено період перебування позивача на лікування з 10 по 21 листопада 2016року, замість з 10 жовтня по 21 жовтня 2016року, тому позивач має право на виплату грошової компенсації за невикористану частину відпустки з 15.11.2016 по 03.12.2016року, тобто за 19 днів.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 (Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7, 8 п. 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи таке правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для виплати спірної грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за попередні роки.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення зі служби позивач не використав 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016рік з 15.11.2016 по 03.12.2016р., оскільки у цей час перебував на стаціонарному лікуванні і про вказану обставину було відомо відповідачу на момент звільнення позивача, тому що свідоцтво про хворобу від 27.12.2016рік №527 було підставою для видачі наказу від 30.12.2016р. №224о/с про звільнення позивача зі служби в поліції

Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки за 2016рік.

Доказів нарахування і виплати позивачу такої компенсації за 19днів відпустки за 2016рік матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані 19 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

Стосовно посилання відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що Постановою Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, в даній справі суд прийшов до висновку, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Верховним судом України прийнято Постанову від 06.12.2017 р. У справі №6-331цс17, в якій предметом дослідження судом стало неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 233 КЗпП України в частині строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Так, при прийнятті рішення по справі суд послався на положення ст. 2 Закону України «Про оплату праці», яка визначає структуру заробітної плати, а саме:

- основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Проаналізувавши зазначену норму, колегія суддів приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а тому позивач не обмежений у строках по зверненню до суду.

Аналогічну правову позицію можна знайти і в рішеннях новоствореного Верховного суду, зокрема у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 61-992св17 чи в Постанові від 04.05.2018 року у справі №808/858/16.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 року по справі №520/1691/23 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 по справі № 520/1691/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий