Справа № 240/2331/22
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/2331/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) 50 окремої ремонтно-відновлювального полку оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №45-РС від 20.12.2021 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №267 від 28.12.2021;

- поновити ОСОБА_1 , молодшого сержанта військової служби на посаді діловода бронетанкової служби технічної частини управління з 26.12.2021;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2021 по дату винесення рішення, з підстав протиправності вказаних наказів на думку позивача.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що його звільнено з військової служби з порушенням частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки в день звільнення він перебував на лікарняному (а.с. 1-6).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

21.06.2022 до Житомирського окружного адміністративного суду за вх. №28592/22 надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні. У відзиві зазначено про те, що позивач після лікування 22.12.2021 прибув до військової частини, рапортів про звільнення від виконання службових обов`язків не писав, 28.12.2021 написав рапорт про те, що претензій до Міністерства оборони України та командування Військової частини НОМЕР_1 не має, у день звільнення 26.12.2021 не перебував на лікарняному, тому військовою частиною було звільнено позивача з військової служби без порушень норм чинного законодавства (а.с. 26-28).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-XII) та Кодексом законів про працю України.

Згідно з підпунктом "в" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 29.11.2021 до 21.12.2021, підтвердженням чого є виписка №4200 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 14).

22.12.2021 ОСОБА_1 прибув до військової частини, підтвердженням чого є припис про відбуття у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 30).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2021 №267 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2021 №45-РС з військової служби у відставку за підпунктом "в" пункту 2 частини 5ї статті 26 Закону України №2232-XII (у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі), визнано таким, що з 26.12.2021 справи і посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік та з 26.12.2021 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а.с. 13).

Отже, згідно з наведеним наказом, ОСОБА_1 звільнено з військової служби 26.12.2021.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 26.12.2021 перебував на лікарняному.

Позивач посилається на те, що після лікування він мав бути звільнений від виконання службових обов`язків на п`ять календарних днів.

Однак, у матеріалах справи також відсутні докази того, що позивач був звільнений від виконання службових обов`язків.

У пункті 8 виписки №4200 із медичної карти стаціонарного хворого містяться лікувальні і трудові рекомендації, згідно з якими позивача рекомендовано звільнити від фізичної та стройової підготовки, добових нарядів на два тижні та звільнити від виконання службових обов`язків на п`ять календарних днів (а.с. 14 на звороті).

Рекомендації, що містяться у виписці із медичної карти стаціонарного хворого, не є підтвердженням перебування позивача на лікарняному та не свідчать про те, що позивача було звільнено від виконання службових обов`язків.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач не довів, що 26.12.2021 перебував на лікарняному та таким чином був звільнений у період тимчасової непрацездатності, відповідач у свою чергу довів правомірність оскаржуваного наказу, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим, а також у зв`язку із відмовою у задоволенні адміністративного позову, суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 139, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін