Справа № 380/8163/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8163/23
провадження № П/380/8234/23
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ В ЧАСТИНІ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

06 липня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в письмовому провадженні клопотання позивачки від 26 червня 2023 року про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду у справі № 380/8163/23 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (вул. Підвальна, 6, м. Львів, 79008) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області щодо складання та надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нових довідок про розмір грошового забезпечення станом на 29 січня 2020 року, на 01 січня 2021, 2022, 2023 років для перерахунку основного розміру пенсії;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області виготовити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідки про розмір грошового забезпечення станом на 29 січня 2020 року, на 01 січня 2021, 2022, 2023 років з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01 січня 2020, 2021, 2022, 2023 років для перерахунку основного розміру пенсії з 01 лютого 2020, 2021, 2022, 2023 років.

Ухвалою судді від 21 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді від 19 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою, встановлено в п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки у спосіб подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачка через канцелярію суду 26 червня 2023 року подала клопотання про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Указане клопотання мотивоване тим, що позивачка пропустила строк звернення з цим позовом до суду у зв`язку із введенням воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року, що унеможливило своєчасне звернення із заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення, а в подальшому звернення з відповідним позовом до суду, оскільки з початком воєнних дій виїхала з родиною з місяця постійного проживання «до більш безпечного регіону України без перетину державного кордону України», з огляду на що була відсутня в місті Борислав фактично з 25 лютого 2022 року по 10 січня 2023 року. Після повернення додому позивачка 25 січня 2023 року звернулася із запитом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення, однак отримала відмову, викладену у листі від 07 лютого 2023 року. Також зазначає, що за норами статті 51 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає, а тому положення статті 122 КАС України на вказані правовідносини не розповсюджуються.

З огляду на викладене позивачка просить суд:

1. Визнати причину пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав поважною.

2. Поновити пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав з поважних причин.

3. Прийняти позову заяву до розгляду щодо оформлення і видачі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом лише на 01 січня 2023 року.

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року розгляд справи продовжено.

Вирішуючи клопотання позивачки від 26 червня 2023 року про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду за захистом своїх прав, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У аспекті цього суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 63 Закону № 2262, з наступними змінами та доповненнями, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми Кабінет Міністрів України постановою від 13 лютого 2008 року № 45, з наступними змінами та доповненнями, затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок № 45).

За змістом пункту 1 Порядку № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 2 та 3 Порядку № 45 видача довідки, як елемент в системній послідовності алгоритму дій визначених Порядком № 45, пов`язується з моментом визначення Урядом України умов та розмірів перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 4 Постанови № 704, з наступними змінами та доповненнями, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Наведена норма вказує на те, що грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись щороку з 1 січня, у разі зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як наслідок, саме з цією датою пов`язується визначення Кабінетом Міністрів України умов та розмірів перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262.

З урахуванням викладеного суд уважає, що позивачка повинна була дізнатися про порушення свого права на перерахунок пенсії, в тому числі і відсутності сформованої довідки, як складової в алгоритмі згаданого перерахунку, 01 січня відповідного року.

Отже, перебіг строку звернення до суду з цим позовом слід обраховувати саме з 01 січня відповідного року, у цьому випадку з 2020, 2021, 2022, 2023 року.

З цим позовом до суду позивачка звернулася 19 квітня 2023 року.

Таким чином, позивачка пропустила шестимісячний строк звернення з цим позовом до суду, у частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року.

Стосовно покликань позивачки на запровадження воєнного стану в Україні, що унеможливило своєчасне звернення з цим позовом до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та триває й на сьогодні.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

У постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Суд зазначає, що, незважаючи на введений воєнний стан, безліч поштових відділень працювали безперебійно.

Львівський окружний адміністративний суд виконував свої повноваження.

А відтак позивачка, будучи обізнаною про порушення своїх прав відповідачем не була позбавлена можливості звернення з відповідним позовом до суду, зважаючи також на те, що виїхала з родиною з місця постійного проживання «до більш безпечного регіону України без перетину державного кордону України», як вона стверджує у своєму клопотанні. Отже, можливість звернення позивачки з цим позовом до суду у межах розумних строків залежала виключно від волевиявлення самої позивачки. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 640/4426/22.

Стосовно тверджень позивачки про те, що порушення свого права на виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення вона довідалася отримавши листа-відмову відповідача суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, відповідь на заяву позивачки не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

Щодо покликань позивачки на статтю 51 Закону № 2262 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Закону № 2262 перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини органу Пенсійного фонду України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а зробила висновок, що норми статей 51, 55 Закону № 2262 (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, яка розглядається, позивачка звернулася до суду з позовом у зв`язку із тим, що відповідач відмовив їй у виготовленні оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Отже, суми пенсії позивачки з урахуванням оновленого грошового забезпечення не нараховані пенсійним органом, а тому є спірними.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів вини відповідача щодо невиготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення позивачки, з огляду на таке.

Пунктом 3 Порядку № 45 передбачено, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Проте позивачка не надала суду доказів того, що відповідачу були надіслані списки, в яких вона була зазначена, як особа, пенсія якої підлягає перерахунку, та що відповідач відмовив позивачці (зазначеній у відповідному списку) у видачі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення.

Водночас суд, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, не заперечує того, що своє право на отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення особа може також реалізувати шляхом звернення із відповідною заявою до уповноваженого на видачу довідки органу, спонукаючи його до вчинення таких дій.

Втім, за обставин цього спору позивачка не реалізувала своє право на отримання оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 2020-2022 роки вчасно, тобто у межах шестимісячного строку після того, як вона дізналася про порушення свого права на їх отримання.

Зважаючи на викладене у сукупності, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 51 Закону № 2262.

Суд відзначає, що за загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивачки.

Позивачкою не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку в частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Ураховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачкою не зазначено та в процесі судового розгляду справи таких не встановлено, суд доходить висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року.

Указана правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а та постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, від 12 квітня 2023 року у справі № 380/14933/22, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, наведені у клопотанні від 26 червня 2023 року про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду, є неповажними, то суд відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Стосовно пункту 3 прохальної частини клопотання позивачки від 26 червня 2023 року суд зазначає, що заявлене позивачкою клопотання у цій частині не відповідає вимогам частини 1 статті 47 КАС України, а отже не може вважатися зміною предмета позову.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77,122,123, 240, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання позивачки від 26 червня 2023 року про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2020 року, станом на 01 січня 2021 року та станом на 01 січня 2022 року.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 06 липня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.