Справа № 420/9201/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9201/20

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

08.05.2023 року;

Суддя І інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.08.2020 року у перерахунку страхового стажу ОСОБА_1 та зобов`язати Управління перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з розрахунку її страхового стажу 21 рік та 3 місяці, стягнути недоплачену пенсію;

визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.04.2020 року щодо встановлення надбавки на неповнолітніх дітей, у розмірі 150 грн. на кожну дитину, та зобов`язати Управління встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 21.12.2011 pоку, стягнути недоплачену надбавку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.08.2020 року у перерахунку страхового стажу ОСОБА_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з урахуванням висновків суду.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо встановлення ОСОБА_1 надбавки на неповнолітніх дітей, у розмірі 150 грн. на кожну дитину з 2015 року.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року, нарахувати і виплатити недоотримані суми надбавки з 25.08.2015 року з урахуванням здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

За відповідною заявою, 27.05.2021 року позивачці видано виконавчий лист у справі №420/9201/20.

17.04.2023 року ОСОБА_1 подала суду першої інстанції заяву, в якій просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року по справі №420/9201/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року по справі №420/9201/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з урахуванням висновків суду, та встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року нарахувати і виплатити недоотримані суми надбавки з 25.08.2015 року, з урахуванням здійснених виплат;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у місячний термін з моменту отримання ухвали суду надати Одеському окружному адміністративному суду відповідь про її виконання з наданням доказів на підтвердження виконання рішення суду.

В обґрунтування вимог заяви зазначено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають наступні виконавчі провадження за виконавчими листами, виданими у цій справі:

ВП №66336188 з примусового виконання виконавчого листа №420/9201/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року з урахуванням висновків суду;

ВП №66336107 з примусового виконання виконавчого листа №420/9201/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити ОСОБА_1 надбавку на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року, нарахувати і виплатити недоотримані суми надбавки з 25.08.2015 року з урахуванням здійснених виплат.

Позивачка зазначає, що у листі від 04.04.2023 року Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на відповідне звернення повідомлено, що за результатом вивчення представленої боржником інформації не підтверджено фактичне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області судового рішення у справі №420/9201/20 стосовно перерахунку стягувачу пенсії по інвалідності з урахуванням висновків судового рішення та щодо виплати надбавки на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року.

Позивачка додає, що її неодноразові звернення до територіального управління Пенсійного фонду також позитивного результату не надали, рішення суду у цій справі фактично залишається не виконаним.

У зв`язку із чим, посилаючись на положення статті 129-1 Конституції України, статтей 14, 370 КАС України, обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, та не виконання суб`єктом владних повноважень покладеного на нього цим рішенням обов`язку, позивачка наполягає на неправомірності дій Управління та встановленні судового контролю за виконанням рішення в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 КАС України, повернуто заявнику без розгляду.

Повертаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено строк, передбачений частиною 4 статті 383 КАС України.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що про порушення своїх прав під час виконання судового рішення позивачка знала ще з 2022 року, але у встановленому порядку та у визначений строк до адміністративного суду не звернулась.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поновити заявниці строк на звернення до суду із заявою, направити заяву на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 383 КАС України та помилково не враховано, що за загальним правилом звернення із вимогами про встановлення судового контролю позивач може реалізувати протягом десяти днів з дня, коли йому стало відомо або мало бути відомо про порушення своїх прав, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. З наведеного слідує, що установлений десятиденний термін, за наявності поважних причин, може бути поновлений судом протягом строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа.

При цьому, важливою обставиною у цій справі є те, що численні звернення позивачки до відповідача, а також заходи примусового виконання рішення, не призвели до поновлення прав заявниці, рішення суду, яке набрало законної сили, фактично залишається не виконаним.

Окремо апелянтка вказує на безпідставність вирішення судом першої інстанції її заяви в порядку письмового провадження, без сповіщення учасниці, а також із порушенням процесуального строку розгляду цієї заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилається на необґрунтованість доводів апелянтки та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За правилами частини 4 статті 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Згідно із частиною 5 статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Частиною 6 вказаної статті КАС України передбачено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Таким чином, забезпечення виконання судових рішень у публічно-правових спорах покладається, зокрема, на адміністративний суд, який, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяє реалізації конституційних засад обов`язковості судового рішення.

На важливості належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях і Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

У Рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику ЄСПЛ, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України та статтями 2, 14, 370 КАС України.

Згідно правового висновку, викладеного у побідних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року по справі №9901/226/19, дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язане з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Однак варто зазначити й про те, що невиконання або несвоєчасне виконання постановленого на користь особи рішення суду є порушенням (обмеженням) права на справедливий суд.

Передбачений частиною 4 статті 383 КАС України строк, упродовж якого особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, є спеціальним строком звернення до адміністративного суду, який від загального строку відрізняється лише своєю тривалістю (є коротшим) і обумовлюється специфікою відповідних відносин, у яких визначеності (ясності) у спірних правовідносинах потрібно досягнути якомога швидше.

Законодавчі підходи до визначення початку відліку строку звернення до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на стадії виконання судового рішення, не відрізняються від загальних чи спеціальних для окремих особливих видів правовідносин. Як відомо, початок відліку строку визначається взаємозамінно або від дня, коли особа (1) дізналася або (2) повинна була дізнатися про порушення свого права. При визначенні початку строку звернення береться до уваги, коли особа насправді дізналася про наявність відповідного порушення, чи мала вона реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше або, що дія, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на певний день мали ознаки, за якими можна визначити їхню протиправність.

На стадії виконання судового рішення визначати день відліку строку на подання заяви з підстави, передбаченої частиною першою статті 383 КАС України, потрібно з урахуванням своєрідності відносин, які виникли з приводу протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень на цій стадії, яка зазвичай має (може) проявлятися у формі ухвалення/видання певних протиправних рішень, дій чи бездіяльності. Це стадія, на якій судове рішення, що набуло законної сили і є обов`язковим до виконання, має бути таки виконаним, бо в протилежному випадку не буде досягнуто мети правосуддя. На цій стадії особа-позивач (або стягувач) вправі сподіватися, що відповідач (можливо, не щиро, проти власного бажання та волі), не буде опиратися виконанню судового рішення, а, навпаки, виконає його, тож позивач вправі очікувати, що судове рішення буде обов`язково виконане (реалізоване) і порушені права, які були захищені судом, будуть відновлені.

Однак це не означає, що в такій проєкції відносин стягувач може займати пасивну, винятково очікувальну позицію й безвідносно до поведінки відповідача чекати на позитивний для нього результат. Навпаки, на цій стадії для визначення початку відліку строку оскарження протиправної бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень потрібно брати до уваги поведінку стягувача та встановлені законом заходи, до яких останній має вдатися, аби виконати рішення суду. Якщо суб`єкт владних повноважень не виконує судове рішення й чинить це протиправно, то особа-позивач, якщо не відмовився (а далі наполягає) від захисту свого порушеного права, вправі домагатися виконання судового рішення засобами примусу, які встановлені законом.

Власне установлений частиною 4 статті 383 КАС України десятиденний строк звернення особою-позивачем з відповідною заявою передбачає, що така особа має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності на стадії виконання судового рішення упродовж цього відліку, щойно дізнається або не могла не дізнатися, що суб`єкт владних повноважень діє відносно неї протиправно (видає не ті рішення або не видає відповідних рішень, займає пасивну позицію щодо виконання рішення суду, вдається до інших подібних дій).

Для визнання моменту відліку строку подання заяви має значення також обставина чи були дії, бездіяльність, рішення відповідача протиправними і чи особа-позивач мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про юридичну природу такої поведінки (рішення, дії, бездіяльності), тобто коли вона насправді стала суб`єктом відповідних правовідносин, зумовлених протиправною поведінкою відповідача на стадії виконання рішення.

Важливо, що не будь-яка інформація, що стосується виконання судового рішення, може бути свідченням неналежного (протиправного) виконання рішення суду, а лише та, зі змісту якої можна визначити її протиправність.

Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження.

У зв`язку із чим, визначення цього дня має провадитися не стільки від якоїсь певної разової зовнішньої події, скільки від сукупності факторів, приміром таких, що залежать від ролі, характеру та ступеня участі як стягувача, так і боржника. Власне зі співвідношення змісту дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, з одного боку, і дієвого ставлення стягувача до таких дій, з другого, можна визначити правову природу цих дій, час, з якого вони виникли й упродовж якого вони тривають, а звідси визначити, чи знав про них позивач, і якщо реально знав (не міг не знати) і через якийсь проміжок часу звернувся за захистом від них, то тоді можна уяснити правову природу цього звернення й визначити, чи воно було вчасним або відбулося з пропуском строку.

Суд не повинен тлумачити положення частини 4 статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

Апеляційний суд враховує, що у цій справі в судовому порядку підтверджено:

право позивачки на перерахунок пенсії по інвалідності, починаючи з 21.12.2011 року, з урахуванням повного трудового стажу;

право позивачки на виплату надбавки на неповнолітніх дітей у розмірі 150 грн. на кожну дитину, починаючи з 25.08.2015 року.

З метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили у цій справі, позивачкою подано відповідні виконавчі листи до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Також, з посиланням на не виконання відповідачем судового рішення, позивачка неодноразово, а саме 16.09.2021 року, 01.11.2021 року, 25.11.2021 року зверталась до суду першої інстанції із заявами про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Перші заяви були повернуті заявниці ухвалами суду від 16 вересня 2021 року та від 02 листопада 2021 року з причин недотримання порядку їх подання.

За результатом розгляду поданої втретє заяви ухвалою суду від 30 листопада 2021 року залишено вимоги заявниці без задоволення. Вказані висновки суд мотивував тим, що встановити судовий контроль, в порядку статті 382 КАС України, за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої інстанції може під час прийняття рішення у справі. Крім того, суд зазначив, що обов`язок учасника, встановлений судовим рішенням, в першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, 18.02.2022 року позивачка звернулась до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю в порядку статті 383 КАС України.

Заявниця (позивачка) повторно акцентувала увагу суду на не виконанні відповідачем судового рішення у цій справі та порушенні суб`єктом владних повноважень її прав на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року вказана заява повернута позивачу без розгляду з підстав порушення порядку її подання.

Отже, подані позивачкою звернення по суті заявлених вимог на даний час не вирішені, повідомлені позивачкою обставини щодо неправомірності дій відповідача під час виконання судового рішення, яке набрало законної сили у цій справі, судом згідно адміністративного процесуального законодавства не перевірені.

На переконання апеляційного суду, важливою у цій справі є й та обставина, що на даний час (на момент звернення із заявою в порядку судового контролю) виконавче провадження на підставі виконавчих листів, виданих у цій справі, не є закінченим з причин фактичного виконання відповідачем (боржником) рішення суду та державним виконавцем під час примусових дій по відношенню боржника вчиняються заходи з метою забезпечення належного і повного виконання судового рішення, у тому числі шляхом накладення на боржника штрафу за не виконання рішення суду.

Окремої уваги слід приділити й тому, що позивачка цікавиться ходом виконавчих проваджень, в яких перебувають раніше видані за її заявою виконавчі листи у справі №420/9201/20.

Зокрема, остання інформація, що міститься у цій справі, стосовно обставин примусового виконання судового рішення одержана позивачкою в квітні 2023 року у листі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.04.2023 року №03-01-7969.

З огляду на наведені обставини у сукупності, а також активну поведінку позивачки стосовно забезпечення виконання судового рішення, ухваленого на її користь, колегія суддів доходить висновку про можливість суду рахувати відлік строку звернення із заявою, подану в порядку статті 383 КАС України, з дня одержання позивачкою останньої інформації, що свідчила (могла свідчити) про порушення її прав відповідачем-суб`єктом владних повноважень під час примусового виконання рішення суду.

Резюмуючи та відповідаючи на порушені у скарзі питання (вирішуючи спірне процесуальне питання), колегія суддів зазначає, що передбачений частиною 4 статті 383 КАС України десятиденний строк є спеціальним строком звернення до адміністративного суду та обчислюється, в межах дії строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, від дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Прийняття заяви, передбаченої статтею 383 КАС України, судом поза межами установленого строку може мати місце за наявності об`єктивних (поважних) обставин, таких як: наявність достеменних доказів відсутності у особи реальної можливості дізнатись про наявність порушення раніше, активна роль заявника у з`ясуванні усіх можливих обставин, а також вчиненні усіх залежних від особи дій стосовно виконання судового рішення тощо.

Щодо доводів апелянтки про безпідставність вирішення судом спірного питання без виклику (повідомлення) позивачки, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень частини 5 статті 383 КАС України розгляд відповідної заяви в судовому засіданні здійснюється на розсуд суду та у випадку вирішення заяви по суті її вимог.

Стосовно доводів апелянтки (підстава для скасування судового рішення) про розгляд судом заяви поза межами установлених строків, колегія суддів звертає увагу, що частина 3 статті 317 КАС України передбачає виключний перелік підстав, що свідчать про порушення судом норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Наведені доводи апелянтки згідно норм адміністративного процесуального законодавства не є порушенням судом процесуального права, що створює обов`язкові підстави для скасування судового рішення.

Також, не підлягають задоволенню вимоги апелянтки про поновлення апеляційним судом строку звернення із цією заявою, оскільки в силу положень статті 383 КАС України така процесуальна можливість належить суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, висновки суду щодо обов`язковості дотримання спеціальних строків звернення із заявою в порядку статті 383 КАС України є правильними, але не враховують усіх обставин справи, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи та не відповідність висновків суду обставинам справи.

У зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідно до вимог підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло