Справа № 465/6258/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 465/6258/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Др.-Інж. Томас Пауль Вюнше (Позивач) звернувся до Франківського районного суду м. Львова із вищевказаним адміністративним позовом до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, за датою розгляду справи 19 вересня 2020 року;

- визнати, що постанова не підлягає до виконання згідно зі ст. 303 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3157803 у документі «Про розгляд скарги на постанову» від 29 вересня 2022 року № B-2467/41/12/01-2022 на № B-2467;

- зобов`язати відповідача виконати всі дії для зняття заборони в`їзду мені в Україну, рішення про яку було винесено на основі постанови серії ЕАМ № 3157803.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року адміністративну справу за позовом Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3157803, скасування рішення про відмову в поновленні строку на оскарження постанови та зобов`язання до вчинення дій направлено для розгляду за підсудністю Львівському окружному адміністративному суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2023 року визначено головуючою суддею Клименко Оксану Миколаївну.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 серпня 2022 року йому, громадянину Федеративної Республіки Німеччина було відмовлено/заборонено у в`їзді в Україну. Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки прийнято Головним управлінням ДМС у Львівській області 16 травня 2022 року за поданням Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за несплату адміністративного штрафу, накладеного за порушення правил дорожнього руху України. Так, на запит позивача Управління патрульної поліції у Львівській області надало йому копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, за датою розгляду справи 19 вересня 2020 року (далі - оскаржувана постанова/Постанова серії ЕАМ № 3157803). Не погодившись із такою постановою позивач звернувся із скаргою на неї до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області, однак отримав відповідь про відмову у задоволенні прохання поновити строк на її оскарження.

Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, уважає, що така є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в ній не зазначені обставини скоєння правопорушення, а розгляд справи відбувся без участі позивача, що суперечить нормам Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395). Оскаржувана постанова не була вручена позивачу на місці скоєння правопорушення, а в графах 8 та 9 постанови підпис вчинений не позивачем, а іншою особою, що свідчить про фальсифікацію постанови та зазначених у ній даних. Крім цього, оскаржувана постанова не була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та не була подана до примусового виконання. Така бездіяльність відповідача порушує вимоги законодавства щодо обов`язку примусового виконання, яке повинно включати не лише місце проживання, а також місце роботи та знаходження майна. Позивач стверджує, що його не зупиняли на місці стверджуваного вчинення правопорушення, його не було проінформовано про час та місце розгляду справи, він не мав можливості брати участь у розгляді справи та користуватися правами згідно з нормами статті 268 КУпАП, пункту 8 Інструкції № 1395. До того ж копію оскаржуваної постанови позивач отримав лише 14 вересня 2022 року, тобто майже через два роки після її винесення при спробі з`ясувати підстави заборони в`їзду в Україну.

З огляду на вищенаведене просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзивах на позовну заяву, які подані 17 лютого 2023 року (електронною поштою), 22 лютого 2023 року та 24 лютого 2023 року (засобами поштового зв`язку), усі три - ідентичні за змістом.

Відповідач вказує, що 19 вересня 2020 року о 08 год. 02 хв. на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп», 601 км старшим лейтенантом поліції Даньо Андрієм Івановичем стосовно ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Volkswagen Touareg з номерними знаками НОМЕР_1 , винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Водій, керуючи транспортним засобом, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Відтак накладено адміністративне стягнення у розмірі 255,00 грн. Отже, у силу законних підстав інспектором поліції було винесено Постанову серії ЕАМ № 3157803 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Виходячи зі змісту цієї постанови співробітник поліції діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а саме статей 268, 278, 279, 280, 283, 284, 288, 307, 308 КУпАП. Оскільки Постанова серії ЕАМ № 3157803 відповідає законодавству, то відповідно складення її ґрунтувалося на статтях 278, 279 КУпАП. Розгляд справи відбувався у присутності особи, що відповідає пункту 8 Інструкції № 1395, з дотримання вимог пункту 9. Аргументи позивача про винесення оскаржуваної постанови у його відсутності не знаходять свого підтвердження з огляду на заповнення всіх обов`язкових граф цієї постанови, зокрема графа 4 містить дані позивача: прізвище, ім`я, адресу проживання, номер та серію посвідчення водія; графа 5 містить дані про транспортний засіб; в графах 8 та 9 стоїть підпис позивача. Вищевказане, на переконання відповідача, свідчить про те, що Постанова серії ЕАМ № 3157803 була винесена в присутності позивача, зокрема останній пред`явив документи, що посвідчують особу, реєстраційний документ на транспортний засіб та особисто поставив підписи.

Відповідач зазначає, що 16 травня 2022 року Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції скерувало подання до Головного управління ДМС у Львівській області про прийняття рішення про відмову у перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства з підстав невиконання майнових зобов`язань перед державою а саме за несплату адміністративного штрафу за порушення правил дорожнього руху. Відповідно відновлення права позивача належить до компетенції Головного управління ДМС у Львівській області та можливе за умови усунення підстави заборони - сплати адміністративного штрафу за порушення правил дорожнього руху.

Щодо поновлення строку на оскарження Постанови серії ЕАМ № 3157803 відповідач повідомляє, що при дослідженні наявних матеріалів справи було встановлено, що твердження заявника про те, що вказаний підпис в оскаржуваній постанові йому не належить і був підроблений (сфальсифікований), не підтверджене жодним доказом. Таким чином, відповідно до наявних в Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції матеріалів справи, відсутні підстави для поновлення строку на оскарження постанови.

З огляду на викладене у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій, окрім аргументів, наведених у позовній заяві, зазначає, зокрема, що твердження відповідача про вчинення ним порушення правил дорожнього руху 19 вересня 2020 року на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп», 601 км малоймовірне, оскільки фактично не відповідає його звичному руху автомобільними дорогами. Правомірність постанови не може бути обґрунтована виключно змістом постанови. Довід відповідача про те, що розгляд справи відбувся у присутності позивача, не відповідає фактичним обставинам справи та не підтверджений жодним належним доказом, спростовується фактом сфальсифікованого підпису. Щодо того, що в оскаржуваній постанові зазначені дані позивача, то такі дані наявні у державних органів, оскільки реєструються при перетині державного кордону. Дані посвідчення водія були наявні у відповідача як результат провадження в іншій справі про порушення правил дорожнього руху. Повторює, що підпис, вчинений в графах 8 і 9 оскаржуваної постанови кардинально відрізняється від підпису позивача.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 09 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 30 січня 2023 року клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду та поновлено його; відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803 належної якості.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року клопотання позивача від 27 лютого 2023 року про продовження строку на подання відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 465/6258/22 задоволено; продовжено позивачу встановлений судом процесуальний строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву у справі № 465/6258/22 до 17 березня 2023 року.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року у задоволенні заяви позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову у справі № 465/6258/22 відмовлено.

Ухвалою суду від 12 травня 2023 року витребувано у Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції відеозапис з нагрудної камери (бодікамери) старшого лейтенанта поліції Даньо Андрія Івановича, на якому зафіксовано процес розгляду 19 вересня 2020 року справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у спірних відносинах та складання відповідної постанови серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року, яку оскаржує позивач.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року, складеною інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Даньо Андрієм Івановичем, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 255,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 19 вересня 2020 року о 08:02 год. на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп», 601 км позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg з номерними знаками НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за що на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

У травні 2022 року начальник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції звернувся до начальника Головного управління ДМС у Львівській області із обґрунтованим зверненням про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України терміном на три роки громадянину Німеччини ОСОБА_2 , в якому зазначив, що застосований до нього штраф у розмірі 255,00 грн за порушення вимог частини першої статті 122 КУпАП, накладений Постановою серії ЕАМ № 3157803, станом на 19 травня 2022 року не сплачений. Просив розглянути питання про подальшу заборону в`їзду на територію України терміном на три роки громадянину Німеччини ОСОБА_2 .

04 серпня 2022 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) капітаном ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Німеччини ОСОБА_2 на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль».

Зі змісту листа Державної міграційної служби України від 17 серпня 2022 року № Т-7210-22/8.3/3734-22 «Про розгляд звернення» слідує, що підставою для заборони в`їзду позивачу на територію України є несплата ним адміністративного штрафу за порушення правил дорожнього руху.

20 вересня 2022 року позивач звернувся із скаргою на Постанову серії ЕАМ № 3157803 до начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Романа Пилипенка, в якій просив поновити строк на адміністративне оскарження цієї постанови, скасувати її та виконати всі дії для зняття заборони в`їзду в Україну, рішення про яку було винесено на основі Постанови серії ЕАМ № 3157803.

Листом від 29 вересня 2022 року № В-2467/41/12/01-2022 «Про розгляд скарги на постанову» Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції відмовило позивачу у поновленні строку на оскарження Постанови серії ЕАМ № 3157803.

Позивач, уважаючи протиправними Постанову серії ЕАМ № 3157803 та рішення про відмову у поновленні строку на її оскарження, викладене у листі від 29 вересня 2022 року № В-2467/41/12/01-2022 «Про розгляд скарги на постанову», стверджуючи, що Постанова серії ЕАМ № 3157803 не підлягає виконанню згідно зі статтею 303 КУпАП, у зв`язку з чим необхідно зобов`язати відповідача виконати всі дії для зняття заборони в`їзду в Україну, рішення про яку було винесено на основі Постанови серії ЕАМ № 3157803, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне відзначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій, бездіяльності) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії, бездіяльність) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Стосовно позовної вимоги у частині «визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, за датою розгляду справи 19 вересня 2020 року» суд зазначає таке.

Правове регулювання провадження в справах про адміністративні правопорушення визначено КУпАП (тут - і надалі в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови).

Відповідно до частин першої-третьої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За змістом статті 16 КУпАП іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249 КУпАП).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, визначені статтею 258 КУпАП, відповідно до положень якої протокол не складається, зокрема, у разі, вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами статті 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, розглядається уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а уповноваженими посадовими особами органу Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. У свою чергу справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Єдиним винятком з цього правила є випадок, коли наявні дані про своєчасне сповіщення такої особи про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, дозоляє такій особі реалізовувати належним чином свої права, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Крім цього, не менш важливим є те, що при складенні постанови у справі про адміністративне правопорушення особа може оспорити допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. У такому разі уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 КУпАП, який є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд встановив, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 255,00 грн.

У графах 8 «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» та 9 «Копію постанови мною отримано» оскаржуваної постанови стоїть підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Водночас у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву позивач стверджує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без його участі, оскаржувана постанова не була вручена йому на місці скоєння правопорушення, а в графах 8 та 9 цієї постанови підпис вчинений не ним.

Натомість у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що аргументи позивача про винесення оскаржуваної постанови у його відсутності не знаходять свого підтвердження з огляду на заповнення всіх обов`язкових граф цієї постанови, зокрема графа 4 містить дані позивача: прізвище, ім`я, адресу проживання, номер та серію посвідчення водія; графа 5 містить дані про транспортний засіб; в графах 8 і 9 стоїть підпис позивача. Вищевказане, на переконання відповідача, свідчить про те, що Постанова серії ЕАМ № 3157803 була винесена в присутності позивача, зокрема останній пред`явив документи, що посвідчують особу, реєстраційний документ на транспортний засіб та особисто поставив підписи.

З метою перевірки вказаних доводів сторін цього спору суд, з огляду на положення частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», ухвалою від 12 травня 2023 року витребував у відповідача відеозапис з нагрудної камери (бодікамери) старшого лейтенанта поліції Даньо Андрія Івановича, на якому зафіксовано процес розгляду 19 вересня 2020 року справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у спірних відносинах та складання відповідної постанови серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року, яку оскаржує позивач.

На виконання вимог вказаної ухвали відповідач повідомив суд про те, що відеозапис події, яка мала місце 19 вересня 2020 року за участю позивача відсутній відповідно до пункту 3 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026.

Таким чином, відеозапис події, яка мала місце 19 вересня 2020 року за участю позивача та стосується його притягнення до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутній.

Водночас те, що в оскаржуваній постанові заповнені всі обов`язкові графи цієї постанови, зокрема графа 4 містить дані позивача: прізвище, ім`я, адресу проживання, номер та серію посвідчення водія; графа 5 містить дані про транспортний засіб, не вказує беззаперечно на присутність позивача при розгляді справи та винесенні постанови, позаяк такі дані про позивача, як прізвище, ім`я, адреса проживання, номер та серія посвідчення водія, а також дані про його транспортний засіб знаходяться у розпорядженні відповідача, адже позивач вже притягався відповідачем до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, про що свідчить наявна у матеріалах справи постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 550448 від 17 вересня 2019 року.

Відтак у силу згаданих обставин зазначені вище дані про позивача та його транспортний засіб беззаперечно наявні у відповідача.

Також суд зауважує, що підпис позивача, який стоїть у його паспортному документі (а.с.14) та на інших документах, які наявні у матеріалах справи та підписані позивачем, суттєво відрізняється від того підпису, який вчинений у графах 8 та 9 оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме на суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, покладений обов`язок доказування правомірності такого рішення та наявності фактичних обставин, покладених в його основу.

Однак у межах цього спору відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів присутності позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 19 вересня 2020 року, та при прийнятті оскаржуваної постанови, що є грубим порушенням прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП, зокрема таких як: давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, оспорити допущене порушення і адміністративне стягнення, що накладається.

Зважаючи на викладене, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року, складена інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Даньо Андрієм Івановичем, не може вважатися правомірною.

За таких обставин позовна вимога позивача про визнання протиправною та скасування цієї постанови є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог у частині «визнати, що постанова не підлягає до виконання згідно зі ст. 303 КУпАП» та «визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3157803 у документі «Про розгляд скарги на постанову» від 29 вересня 2022 року № B-2467/41/12/01-2022 на № B-2467» суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Отже, адміністративний суд не обмежений в обранні способу захисту порушеного права особи, яка звернулася з позовом до суду, а його застосування залежить, зокрема як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Предметом оскарження у цій справі є індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень - постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, яка безпосередньо впливає на права та інтереси позивача.

Вище суд надав оцінку вказаній постанові та дійшов висновку про її протиправність, з огляду на що скасував таку повністю. На переконання суду, визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови у повному обсязі відновить права та інтереси позивача, які були порушені нею, тому обраний судом спосіб захисту є достатнім та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права та характеру його порушення.

У свою чергу задоволення судом вимог позивача у спосіб, який він пропонує, а саме: «визнати, що постанова не підлягає до виконання згідно зі ст. 303 КУпАП» та «визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3157803 у документі «Про розгляд скарги на постанову» жодним чином не відновить порушеного права та інтересу позивача, позаяк сам індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень - постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху вже скасований судом і саме таке його скасування, як вже зазначено вище, повною мірою відновлює порушені права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся з цим позовом до суду.

Тому в задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Стосовно позовної вимоги у частині «зобов`язати відповідача виконати всі дії для зняття заборони в`їзду мені в Україну, рішення про яку було винесено на основі постанови серії ЕАМ № 3157803» суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу сьомого частини першої, частин другої, третьої статті 13 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

На виконання положень статті 13 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2013 року № 1235 затверджено Інструкцію про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, відповідно до положень якої:

- рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (підпункт «г» пункту 4).

- рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції (пункт 6).

- рішення про заборону в`їзду в Україну особі підписується керівником структурного підрозділу апарату ДМС, начальником управління (відділу) міграційної роботи ГУДМС, УДМС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і затверджується: в апараті ДМС - Головою, першим заступником або заступником; у головних управліннях, управліннях ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі - начальником відповідного ГУДМС, УДМС, його першим заступником або заступником (пункт 7).

Аналіз наведених вище норм права вказує, що повноваження стосовно прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю належать відповідним органам ДМС. Звідси, після прийняття відповідного рішення, відновлення порушеного права іноземця таким рішенням належить до компетенції органу ДМС, який його прийняв.

З листів Державної міграційної служби України від 17 серпня 2022 року № Т-7210-22/8.3/3734-22 «Про розгляд звернення» та від 30 серпня 2022 року № Т-7820-22/8.3/4003-22 суд встановив, що 28 червня 2022 року Головним управлінням ДМС у Львівській області за поданням Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Львівській області Національної поліції України від 16 травня 2022 року позивачу заборонено в`їзд в Україну строком на три роки за невиконання майнових зобов`язань перед державною, а саме за несплату адміністративного штрафу за порушення правил дорожнього руху.

Отже, Головне управління ДМС у Львівській області, як територіальний орган ДМС, реалізувало надані йому чинним законодавством повноваження стосовно прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачу як іноземцю.

Втім жодних рішень, дій чи бездіяльності органу ДМС, який прийняв рішення про заборону в`їзду в Україну, позивач не оскаржує, а зазначений орган ДМС не є відповідачем у цій справі. Отже, будь-які рішення, дії чи бездіяльність територіального органу ДМС, який уповноважений на прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, є поза предметом цього спору.

Ураховуючи те, що відновлення порушеного права позивача як іноземця рішенням про заборону в`їзду в Україну належить до компетенції територіального органу ДМС, який його прийняв, а будь-яких рішень дій чи бездіяльності такого органу позивач у межах цього спору не оскаржує, підстави для задоволення позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача виконати всі дії для зняття заборони в`їзду в Україну, рішення про яку було винесено на основі постанови серії ЕАМ № 3157803, у суду відсутні.

У процесі розгляду справи судом не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з правилами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2977,20 грн, відтак, ураховуючи часткове задоволення позову судом, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі, на користь позивача належить стягнути 992,40 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше ( АДРЕСА_1 ) до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (вул. Перфецького, 19, м. Львів, 79053) про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803 від 19 вересня 2020 року, складену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Даньо Андрієм Івановичем.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь Др.-Інж. Томаса Пауля Вюнше ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 07 липня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.