Справа № 280/2775/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року Справа № 280/2775/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 14.04.2023 № 3, прийняте відповідачем 1, про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати відповідача 1 зарахувати позивачу до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період навчання позивача з 30.08.1978 по 05.07.1979, період роботи позивача з 30.08.1978 до 03.12.1986 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.07.1979, період отримання допомоги по безробіттю з 12.04.1999 по 30.11.1999 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1989, період здійснення позивачем догляду за дитиною, яку вона народила ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трирічного віку;

зобов`язати відповідача 2 виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення 06.04.2023.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що з даним Рішенням від 14.04.2023 з 3 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не погоджується, вважає його безпідставним та незаконним, оскільки позивач жодним чином не винен в тому, що записи в трудовій книжні внесені з порушеннями до неї, що відсутня печатка у трудовій книжці, та її прізвище, яке змінено в трудовій книжці у зв`язку з тим, що вона одружилася, записано на російській мові « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 » (укр. мова.). Також вказує, що позивач не може відповідати за дії працівників центру зайнятості, які на думку відповідача 1, не вірно внесли запис до її трудової книжки, оскільки вона не є та не була уповноваженою особою, що мала право на заповнення трудової книжки, а це робили уповноважені особи, які на час заповнення мали до неї доступ та мали право вносити до трудової книжки відповідні записи, як працівники підприємств. Вважає, то підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Ухвалою судді від 05.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач 1 позов не визнав, 31.05.2023 надіслав до суду відзив (вх. №22352), у якому пояснює, що згідно з наданими ОСОБА_1 документами для призначення пенсії за віком, її загальний страховий стаж становить 12 років 8 місяців 20 днів, що є недостатнім, згідно вимог пенсійного законодавства, а тому, право на призначення пенсії у позивача відсутнє. Зауважує, що до страхового стажу не враховано наступні періоди: період навчання (згідно свідоцтва про навчання №001964 від 05.07.1979), оскільки, відсутня інформація про термін навчання; періоди роботи згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 від 05.07.1979 серії НОМЕР_3 , оскільки титульний аркуш заповнений з порушеннями вимог пунктів 2.3 та 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162, в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 за №412, чинної на дату заведення трудової книжки; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення трирічного віку, оскільки згідно зі свідоцтвом про народження за № НОМЕР_4 сина, прізвище матері вказано « ОСОБА_3 » (російською мовою), натомість в представлених нею документах про зміну прізвища (містяться в матеріалах справи) є розбіжність (згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу від 25,02.1992 вказано прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), в свідоцтві про укладення повторного шлюбу від 07.10.1994 з ОСОБА_4 з позивачем « ОСОБА_5 » (українською мовою), тобто, в даному випадку, є розходження в прізвищі позивачки російською та українською мовами; період отримання допомоги по безробіттю з 12.04.1999 по 30.11.1999 згідно з записами трудової книжки № НОМЕР_5 від 01.09.1989, оскільки відомості за вказаний період, внесені в трудову книжку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не було надано необхідних підтверджуючих документів по виявлених розбіжностях в документах ні при поданні заяви про призначення пенсії за віком, а також не долучено до позову. З урахуванням зазначеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач скерував до суду відповідь на відзив (вх. №22911 від 02.06.2023) , аналогічну за змістом позовній заяві.

Відповідач 2 позов також не визнав, 26 червня 2023 року до матеріалів справи через систему «Електронний суд» долучив відзив на позовну заяву (вх. №26602), у якому пояснює, що позивач звернувся 06.04.2023 до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте розглянувши заяву та додані до неї документи ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було встановлено, що вік позивача 63 роки ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), страховий стаж становить 12 років 8 місяців 20 днів. Отже, оскільки у позивача відсутній встановлений законодавством страховий стаж, то відповідачем було винесено рішення про відмову, в якому, позивача було проінформовано, що у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стражу не менше 20 років, а у 2025 році будуть мати відповідно до п.3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у віці 65 років, за наявності стажу від 15 років. У зв`язку з відсутністю встановленого законодавством страхового стажу роботи (не менше 30 років), ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було відмовлено у призначені пенсії. З урахуванням зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась 06.04.2023 до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 14.04.2023 №3, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки згідно з наданими документами страховий таж становить 12 років 8 місяців 20 днів. Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 від 05.07.1979 серії НОМЕР_3 , оскільки титульний аркуш заповнений з порушеннями вимог пунктів 2.3 та 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162, в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 за №412, чинної на дату заведення трудової книжки; період отримання допомоги по безробіттю з 12.04.1999 по 30.11.1999 згідно з записами трудової книжки № НОМЕР_5 від 01.09.1989, оскільки відомості за вказаний період, внесені в трудову книжку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993; період здійснення догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення трирічного віку, оскільки прізвище матері в свідоцтві про народження (рос. мовою) не відповідає представленим документам про зміну прізвища ( ОСОБА_6 ); період навчання (згідно зі свідоцтвом про навчання №001964 від 05.07.1979), оскільки відсутня інформація про термін навчання.

Не погоджуючись з рішенням відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок пенсій регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV (у редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 7 Закону №1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується

Згідно з частинами 1, 3 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу зараховується до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону №1788-XII.

Як встановлено під час розгляду справи з наданих позивачем документів, зокрема трудових книжок НОМЕР_3 від 05.07.1979 та НОМЕР_6 від 01.09.1989, виданих на ім`я ОСОБА_7 :

30.08.1978 - зарахована до Кіровоградського кооперативного профтехнічного закладу ОПС до торгового відділення (наказ №м129 від 30.08.1978);

05.07.1979 - відрахована з навчального закладу у зв`язку з закінченням навчання, присвоєна кваліфікація «Інвентаризатор» (наказ № 9 від 05.07.1979);

01.08.1979 - зарахована на посаду ревізора до Новоархангелського Районо Кіровоградської області (розпорядження № 33 А від 20.07.1979), запис містить виправлення, а саме 1981 рік закреслено підпис поставив інспектор відділу кадрів;

18.09.1980 - звільнена з посади за власним бажанням (розпорядження № 40 від 02.10.1980);

19.09.1980 - зарахована до Хозрозрахункового об`єднання торгівлі промтоварами (наказ № 109 від 19.09.1980);

08.07.1981 - звільнена за власним бажанням (наказ № 87 від 08.07.1981);

01.04.1982 - зарахована сезонним працівником до цеху безалкогольних напоїв (наказ № 49 від 06.04.1982);

30.08.1982 - звільнена за власним бажанням (наказ № 130 від 30.08.1982);

09.11.1982 - зарахована продавцем в Новоархангельський горкопоторг (наказ №103 від 09.11.1982);

24.08.1983 - звільнена за власним бажанням (наказ № 70 від 24.08.1983);

23.09.1983 - прийнята на роботу до Новоархангельського сирзаводу сироділом по уходу за сиром 2 розряду (наказ № 52-К від 20.09.1983);

13.05.1985 року звільнена з займаної посади за власним бажанням (наказ № 39 К від 11.05.1985);

18.05.1985 - зарахована на посаду рахівника-касира (наказ № 43 від 18.03.1985);

19.09.1986 - звільнена у зв`язку зі змінною місця проживання (наказ № 105 від 19.09.1986);

01.10.1986 - прийнята на посаду комірника матеріального складу (наказ № 20 від 29.09.1986);

03.12.1986 - звільнена за власним бажанням (наказ №257 від 03.12.1986);

01.09.1988 - прийнята пекарем на Хлібокомбінат Новоархангельського РПО (наказ № 376 від 01.09.1988);

30.06.1990 - звільнена за власним бажанням (наказ № 282 від 30.06.1990);

01.02.1991 - прийнята до Запорізького орендного автотранспортного підприємства 12363 комірником центрального складу (наказ № 23к від 01.02.1991);

25.03.1994 - підприємство змінило назву на ЗАТ «АВТОТРАНСССЕРВІС» (наказ № 63 від 25.03.1994);

26.07.1995 - звільнена за власним бажанням (наказ № 93 від 26.07.1995);

12.04.1999 - Орджонікідзевським районним центром зайнятості призначена виплата допомоги по безробіттю згідно п. 1 б ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» (розпорядження № 36 від 12.01.1998).

30.11.1999 (виправлено з 2000 року) - припинена виплата по безробіттю згідно зі п. 1 з) ст.30 Закону України «Про зайнятість населення»;

21.03.2000 - прийнята до ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» в сталеплавильних цех № 2 прибиральницею виробничих приміщень ( наказ № 323 від 21.03.2000);

15.05.2001 - переведена до сталеплавильного цеху № 3 прибиральницею виробничих приміщень (пер зап. № 95 від 15.05.2021);

27.08.2002 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (№1066 від 28.08.2002);

13.02.2003 - прийнята на посаду комірника до Концерну «Моноліт» (наказ № 11-к від 13.02.2003);

03.09.2003 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 90 к від 03.09.2003);

01.08.2005 - прийнята до ТОВ «Вега Моторс ЛТД» комірником складу автозапчастин (наказ № 15 к від 01.08.2005);

31.10.2005 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ №17-к від 31.10.2005);

03.04.2006 - прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів до ПП по трудовому договору №240 від 04.04.2006;

27.12.2006 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (відомості про зняття трудового договору з реєстрації 28.12.2006);

19.02.2007 - прийнята на посаду завідуючої складом до ПП «Інсайт»(наказ №4 від 19.02.2007);

05.10.2010 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 11 від 05.10.2010);

06.10.2010 - прийнята на посаду завідуючою складом за сумісництвом до ПП «Інсайт» (наказ № 11 від 05.10.2010).

17.11.2010 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 13 від 17.11.2010).

Суд зазначає, що на час заповнення належних позивачу трудових книжок НОМЕР_3 від 05.07.1979 та НОМЕР_6 від 01.09.1989 була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17.08.1993 року за № 110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій. Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Разом з тим, у силу пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з абзацом 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 05.07.1979, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі Відомості про роботу містить відповідні записи про роботу позивача. Будь-яких зауважень стосовно записів трудової книжки чи помилок у їх оформленні відповідачем не зазначено.

В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписом начальника відділу кадрів та скріплені печатками.

При цьому, позивачу було відмовлено зараховувати до загального страхового стажу періоди роботи згідно з вказаної трудової книжки, оскільки на перший (титульний) аркуш трудової книжки оскільки титульний аркуш заповнений з порушеннями вимог пунктів 2.3 та 2.12 Інструкції №162.

Крім того, позивачу не зарахований період здійснення нею догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення трирічного віку.

Відповідач 1 зазначає, що згідно з копією свідоцтва про укладення шлюбу від 10.03.1979 при одруженні вона взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_3 » (в свідоцтві прізвище зазначено російською мовою), а в трудовій книжці від 05.07.1979 серії НОМЕР_3 зазначено « ОСОБА_2 » (російською мовою), а також прізвище містить виправлення. Згідно зі свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 дитини, прізвище матері вказано « ОСОБА_3 » (російською мовою), натомість в представлених нею документах про зміну прізвища (містяться в матеріалах справи) є розбіжність (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.02.1992 вказано прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), в свідоцтві про укладення повторного шлюбу від 07.10.1994 ОСОБА_4 з позивачем « ОСОБА_5 » (українською мовою), тобто в даному випадку, є розходження в прізвищі позивача російською та українською мовами.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого 10.03.1979 Новоархангельським райвідділом ЗАГС Кіровоградської області ОСОБА_8 одружилася з ОСОБА_9 , однак 25.02.1992 ОСОБА_10 (рос.мовою) и ОСОБА_11 (рос. мовою) розірвали шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 , видане Шевченківським ЗАГС.

У шлюбі позивач народила дитину ОСОБА_12 (на російській мові ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , видане відділом ЗАГС Новоархангельського райвиконкому Кіровоградської області 31.03.1984.

Згідно з довідкою фахівця лінгвіста зазначено, що правопис прізвища « ОСОБА_2 » є помилковим, що підтверджується його разовим вживанням у прізвищі у документах, які містять це прізвище. Проте, допущена помилка не суперечить юридичній ідентифікації фізичної особи та відповідним наслідкам правозастосування.

Так, разом із заявою про призначення пенсії позивачем також надане свідоцтво від 05.07.1979 № НОМЕР_10 , видане на ім`я ОСОБА_8 (дівоче прізвище), яким підтверджено, що вона закінчила кооперативне професійне технічне училище Кіровоградської облспоживспілки.

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Отже, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 638/7217/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що трудова книжка позивача НОМЕР_11 від 01.09.1989 містить запис, що 12.04.1999 позивачу Орджонікідзевським районним центром зайнятості згідно з п. 1 б ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення» (розпорядження № 36 від 12.01.1998) призначено виплату допомоги по безробіттю, яку припинено виплачувати 30.11.1999 (виправлено з 2000 року, про що свідчить відповідний запис) згідно з п. 1 з) ст. 30 Закону України «Про зайнятість населення» (закінчення строку їх виплати).

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому неакуратне внесення дати про призначення на роботу до трудової книжки позивача не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з його трудового стажу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Однак, як встановлено судом, відповідачем 1 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачем 1 під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей про роботу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, відповідачем 1 не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення від 14.04.2023 № 3, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, та зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, період навчання позивача з 30.08.1978 по 05.07.1979, період роботи позивача з 30.08.1978 до 03.12.1986 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.07.1979, період отримання допомоги по безробіттю з 12.04.1999 по 30.11.1999 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.09.1989, період здійснення позивачем догляду за дитиною, яку вона народила ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трирічного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача 2 виплачувати позивачу пенсію за віком з дня звернення 06.04.2023, оскільки вказані вимоги є передчасними через відсутність рішення про призначення позивачу пенсії за віком.

До того ж, суд не є органом, який має обраховувати та призначати пенсію. Крім того, в даному випадку суд вирішував спір щодо не включення в страховий стаж позивача тільки спірних періодів, а не щодо обрахунку всього страхового стажу.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Так, порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком № 22-1.

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.10 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2023 щодо призначення пенсії за віком.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про сукупність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким прийняте протиправне рішення.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 14.04.2023 № 3, прийняте Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період її навчання з 30.08.1978 по 05.07.1979, період її роботи з 30.08.1978 до 03.12.1986 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.07.1979, період отримання нею допомоги по безробіттю з 12.04.1999 по 30.11.1999 згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_13 від 01.09.1989, а також період здійснення нею догляду за дитиною, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 , виданим 31.03.1984, до досягнення дитиною трирічного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2023 про призначення пенсії за віком.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак