Справа № 120/6146/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 липня 2023 р. Справа № 120/6146/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036)

Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018)

про: визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправними дії відповідача 1 щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року та скасування рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії №60 від 24.03.2023 року; зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року та призначити позивачеві пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 17.03.2023 року звернулась до відповідач 1 із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Розгляд вказаної заяви здійснював відповідач 2 та 24.03.2023 року ним прийнято рішення №60 про відмову в призначенні позивачеві пенсії. Підставами для прийняття зазначеного рішення слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу та документів про проживання в зоні радіологічного контролю. Вважаючи рішення відповідача 2 протиправним, з метою його скасування позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.06.2023 року за вх.№30062/23 до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач 1 зазначає, що позивач 17.03.2023 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута відповідачем 2. Так, з розгляду наданих документів встановлено, що страховий стаж позивача складає 21 рік 06 місяців 01 день (при необхідних 25 роках). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи"» (далі Постанова №106), село Горишівка Тульчинського району Вінницької області по 31.12.2014 (відповідно до Закону України №76-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України») відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачем для призначення пенсії, з-поміж іншого, надано паспорт, трудову книжку, диплом, довідки про підтвердження періодів проживання, свідоцтво про народження дитини. Відповідно до паспорту НОМЕР_2 , позивач зареєструвала своє місце проживання у смт. Крижопіль Вінницької області з 29.03.2002. Згідно із записами трудової книжки позивача НОМЕР_3 прослідковується трудова діяльність з 15.08.1987 у Кісницькій восьмирічній школі. З 15.08.1988 позивача переведено на посаду вчителя початкових класів Заболотненської ВШ і лише з 01.09.1991 звільнено від роботи вчителя початкових класів Заболотненської ВШ у зв`язку з переводом її на посаду вчителя початкових класів Горишківської НСШ Томашпільського району. Позивачем надана довідка про підтвердження фактичного місця проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю №36 від 16.03.2023, яка видана Виконавчим комітетом Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Проте зазначена довідка не може бути взята до уваги, оскільки не містить підстави видачі. Щодо страхового стажу, то до його тривалості не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки запис про зміну прізвища на титульному листі проведено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 25.07.1988, в якому ім`я не відповідає паспортним даним заявниці. Страховий стаж врахований відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК5). Отже, станом на 01.01.1993 у позивачки не визначено необхідної тривалості постійного проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю (4 роки) та необхідної тривалості загального проживання у наведеній зоні не менше 9 років. Відповідно, враховуючи наведене вище, 24.03.2023 відповідачем 2 правомірно та обгрунтовано відмовлено у призначенні пенсії позивачеві за ст.55 Закону №796 у зв`язку з відсутністю необхідної кількості років постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (4 років) та необхідного страхового стажу (25 років).

05.06.2023 року за вх.№30235/23 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач 2 заперечує проти позовних вимог та вказує, що за результатами розгляду документів позивача не встановлено періоди проживання (роботи) у зоні посиленого раліологічного контролю, оскільки довідка про проживання №36 від 16.03.2023 року не містить підстави видачі. Довідки про періоди роботи №418 від 01.10.2021, №419 від 01.10.2021, №420 від 01.10.2021 та №574/01-15 від 29.09.2021, видані на прізвище " ОСОБА_2 ", а у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 від 25.07.1988, наданому для підтвердження зміни прізвища заявниці " ОСОБА_3 ", ім?я не відповідає російській частині її паспорта " ОСОБА_4 ". Також відповідач 2 зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1987. оскільки запис про зміну прізвища (з ОСОБА_2 на ОСОБА_5 ) на титульному аркуші проведено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_6 від 25.07.1988, в якому ім?я не відповідає паспортним даним заявниці. У зв?язку із цим, записи наданої трудової книжки не підтверджують трудовий стаж позивача та не можуть враховуватись при зверненні за призначення пенсії за віком. Враховуючи вищевикладене, відповідач 2 вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

17.03.2023 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заява позивача передана на розгляд відповідача 2.

Так, за результатами опрацювання поданих позивачем документів відповідачем 2 24.03.2023 року прийнято рішення № 60 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідної кількості років постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (4 років) та необхідного страхового стажу (25 років, в той час як стаж позивача становить 21 рік 06 місяців 01 день).

У вказаному рішенні відповідач 2 зазначає, що ним не встановлено періоди проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки довідка про проживання № 36 від 16.03.2023 не містить підстави видачі. Довідки про періоди роботи №418 від 01.10.2021, № 419 від 01.10.2021, № 420 від 01.10.2021 та № 574/01-15 від 29.09.2021, видані на прізвище " ОСОБА_2 ", водночас в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 від 25.07.1988, наданому для підтвердження зміни прізвища позивача ( ОСОБА_3 ), ім?я не відповідає російській частині її паспорта ( ОСОБА_4 ). Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1987, оскільки запис про зміну прізвища на титульному аркуші проведено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 25.07.1988, в якому ім?я не відповідає паспортним даним позивача

Не погоджуючись із рішенням відповідача 2, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

П. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV визначено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-ІV.

Зокрема, ч. 1 даної норми визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ) визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Ст. 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абз. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС та проживали певний час у зоні радіоактивного забруднення - зони посиленого радіоактивного контролю.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Тобто, з метою підтвердження права на призначення пенсії на умовах ст. 55 Закону № 796-ХІІ особа має подати одночасно з заявою про призначення пенсії, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Ч. 1 ст. 44 Закону №1058-ІV обумовлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пп. 5 п. 2.1 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом встановлено, що позивачем 17.03.2023 року при зверненні до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», крім іншого, подано довідку виконавчого комітету Томашпільської селищної ради №36 від 16.03.2023 року про те, що вона постійно проживає в с. Горишківка, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, з 25.07.1988 року по дату видачі довідки, а також посвідчення громадянина, який постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю серії НОМЕР_7 4 категорії від 09.11.1992 року.

В оскаржуваному рішенні відповідач 2 зазначає, що ним не встановлено періоди проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки довідка про проживання № 36 від 16.03.2023 не містить підстави видачі.

Суд критично оцінює такі твердження відповідача 2 з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 9 Закону № 796-ХІІ (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачеві посвідчення категорії 4) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 11 Закону №796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Ст. 14 Закону №796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 15 Закону №796, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до п. 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 (далі - Порядок № 501), який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_7 , громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з п. 10 Порядку № 501, видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Посвідчення видається громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

З аналізу наведених правових норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17 та від 15.01.2021 року у справі № 520/7846/17 та від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17, який враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_7 , підтверджує той факт, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01 січня 1993 року постійно проживала або постійно працювала чи постійно навчалась у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент звернення до суду з даним позовом не надано.

Таким чином, суд доходить висновку, що період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить більше 4 років.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 15.08.1987, оскільки запис про зміну прізвища на титульному аркуші проведено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 25.07.1988, в якому ім?я не відповідає паспортним даним позивача, то суд зазначає таке.

Згідно із ст. 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердив "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок № 637).

Згідно із п. 1, 2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п. 23 Порядку № 637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 була затверджена "Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", (далі - Інструкція № 162).

Вказана Інструкція перестала застосовуватися відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Згідно із п. 2.3, 2.5, 2.9 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу постійну роботу чи звільнення здійснюються адміністрацією підприємства після прийняття наказу, але не пізніше тижневого строку, а при звільненні-в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

У випадку виявлення неправильного запису або неточних відомостей про роботу, переведенню на іншу постійну роботу, виправлення проводиться адміністрацією того підприємства де була здійснений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику необхідну допомогу.

П. 10 Інструкції № 162 визначено, що відповідальність за організацію ведення трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Безпосередньо відповідає за своєчасне заповнення, зберігання, облік і видачу працівникам трудових книжок, начальник відділу кадрів, або особа яка призначається наказом керівника підприємства.

Судом встановлено, що до трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 15.08.1987 року на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_8 внесено зміни щодо прізвища позивача, а саме прізвища « ОСОБА_2 » змінено на « ОСОБА_5 ».

Водночас відповідач 2 вважає, що оскільки запис про зміну прізвища проведено на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_4 від 25.07.1988, в якому ім?я не відповідає паспортним даним позивача (ім?я не відповідає російській частині її паспорта " ОСОБА_4 "), то наявні підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача згідно трудової книжки, в якій зроблені такі зміни.

Суд критично оцінює такі посилання відповідача 2, адже, невірний переклад імені громадянина України на іншу мову в офіційних документах не може бути підставою для визнання таких документів нечинними або для їх не застосування.

Крім того, відповідачем 2 не заперечується належність трудової книжки НОМЕР_3 саме позивачеві, а також не надано доказів у підтвердження того, що записи в ній містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про необґрунтованість відмови відповідача 2 у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 .

Таким чином, суд констатує, що відповідачем 2 в рішенні №60 від 24.03.2023 року не наведено обґрунтованих підстав для відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зауважує, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав шляхом визнання протиправними дії відповідача 1 щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року та скасування рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії №60 від 24.03.2023 року.

Водночас суд наголошує, що юридичним вираженням факту не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року є саме спірне рішення відповідача 2 про відмову в призначенні пенсії №60 від 24.03.2023 року, а відтак суд вважає належним та достатнім способом захисту прав позивача задоволення позовної вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року та призначити позивачеві пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то суд керується таким.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 №60 від 24.03.2023 року про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки ним, крім іншого, безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період її роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року.

Водночас, зважаючи на те, що із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачеві пенсії за віком вважається незакінченою, а також на те, що для вирішення питання щодо такого призначення відповідачеві 1 необхідно дослідити та надати оцінку умовами, що виникли у зв`язку з розглядом даної справи, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 призначити позивачеві пенсію задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Оскільки даний спір виник у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір саме з відповідача 2.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області підлягає сума у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись Конституцією України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №60 від 24.03.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1987 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2023 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн.80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 10.07.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна