Справа № 120/2287/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 липня 2023 р. Справа № 120/2287/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головних управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій та Хмельницькій областях.

Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям органу Пенсійного фонду України протиправного рішення про відмову у призначенні та перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII "Про державну службу" на підставі довідок головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 27.01.2023 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заперечило щодо задоволення позовних вимог з огляду на те, що обов`язковою умовою призначення пенсії відповідно до перехідних положень Закону України № 889-VIII "Про державну службу" є наявність необхідного стажу роботи та досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 25 Закону № 1058. Окрім того, зазначено, що факт призначення пенсії державного службовця вже відбувся.

Правом на подання відзиву скористалося головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. У даному відзиві головним управлінням зауважено, що пенсії призначені за ст. 37 Закону України № 3723-XII "Про державну службу" перерахунку не підлягають.

27.04.2023 року судом прийнято ухвалу про витребування доказів в органу Пенсійного фонду щодо пенсійного забезпечення позивача.

На виконання вимог ухвали головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано необхідні матеріали.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивачці з 16.11.2016 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Після призначення пенсії особа продовжувала працювати на посаді державного службовця до 25.01.2022 року.

16.11.2016 року позивачці було встановлено 2 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА № 573922.

З метою здійснення переходу та відповідно перерахунку пенсії та подальшого отримання пенсійної виплати державного службовця по інвалідності з урахуванням складових заробітної плати, позивачка зверталася до органів територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про переведення її з одного виду пенсії на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року № 889-VII із включенням в розрахунок всіх складових заробітної плати, які відображені в довідка від 27.01.2023 року.

Так, позивачка звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 30.01.2023 року щодо перерахунку перехід на пенсії по інвалідності згідно із законом "Про державну службу". Головни управлінням було відмолено у здійсненні такого призначення з огляду на відстуність правової можливості перерахунку.

Надалі на звернення із заявою щодо перерахунку при переході на пенсію по інвалідності згідно із законом "Про державну службу" від 16.02.2023 року позивачці рішенням головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області від 22.02.2023 року відмовлено у призначенні (перерахунку) пенсії, оскільки позивачкою не дотримано умов, що визначають право на пенсію згідно прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 "Про державну службу".

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом № 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 року.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 цього Закону, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, визначені Законом № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 цього Закону, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно із п.п. 1 п. 2 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.93 року N 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року (далі Закон N 3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з ч. 6 статті 37 Закону № 3723-XII, пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів 1 або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Так, ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV визначено кількість страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 573933 від 08.11.2016 року, другу групу інвалідності позивачці встановлено у віці 55 років. Тобто, страховий стаж, відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 Закону № 1058-IV має становити 13 років.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Відповідно до доводів територіальних органів Пенсійного фонду України, що, зокрема відображено у рішенні про підмову в перерахунку пенсії, у позивачки не виникає юридичного права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з огляду на недотримання умов, що визначають право на таку пенсію.

Так, у вказано рішенні зазначено, що позивачкою має бути дотримано досягнення пенсійного віку, страховий стаж 30 років, відсутність призначення пенсії державного службовця та, відповідно, вказано на п. 10 "Прикінцевих та перехідних

Проте суд спростовує доводи відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до довідки, виданої головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області стаж державної служби позивачки станом на 25.01.2022 року складає 29 років 03 місяці 06 днів (а.с. 25). Вказане підтверджується відомостями з трудової книжки позивачки.

Таким чином, встановлено, що станом на дату набрання чинності Закономом № 889-VIII позивачка продовжувала працювати та у станом на 01.01.2016 року наявний стаж державної служби більше ніж 20 років.

З аналізу наведених норм законодавства слідує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Водночас суд наголошує, що закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку, так і наявність страхового стажу у жінки - 30 років, як зазначено головним управлінням Пенсійного фонду України. Так, наявність необхідного встановленого страхового стажу у позивачки для призначення пенсії по інвалідності державного службовця підтверджується довідкою ОК-5.

Окрім того суд звертає увагу, що посилання відповідача на п. 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14.09.2019 № 622, як на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії є безпідставним, оскільки Закон № 889-VIII не передбачає такої умови для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 року, а тому відмова пенсійного органу у переведенні позивача на пенсію державного службовця по віку є протиправною. Суд зазначає, що факт призначення пенсії державного службовця не може позбавити особу права на перехід на інший вид пенсії за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

До того ж, суд акцентує увагу на тому, що пенсійне забезпечення державного службовця фактично здійснюється у межах різних законів. Так, Закон № 889-VIII у частині можливості призначення пенсії за попереднім законодавством регламентує пенсійне забезпечення за нормою ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, інакше - за Законом № 1058-IV. Таким чином, у спірних правовідносинах фактично здійснюється призначення пенсії за іншим законом.

Крім того, ст. 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 року №5-рп/2005 роз`яснив своє розуміння словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Так, Конституційний Суд України вважає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав і свобод є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим висновок відповідача про відсутність у позивачки права на отримання пенсії державного службовця по інвалідності, передбаченої ст. 37 Закону № 3723-XII.

Вирішуючи даний спір по суті встановлено, що органом Пенсійного фонду відмовлено в перерахунку пенсії позивачу згідно наданих довідок про складові заробітної плати.

З дня набрання чинності Законом № 889-VIII пенсійне забезпечення суб`єкта права на конституційну скаргу та інших державних службовців унормовано Законом № 1058-IV як загальним законом, що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII як спеціального закону збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII. Проте цим особам не надано права на перерахунок розміру призначених їм пенсій.

Конституційний Суд України у рішенні від 23.12.2022 року № 3-р/2022 зазначив, що юридичний механізм перерахунку розмірів пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги є однією з конституційних гарантій дієвості права на соціальний захист.

У зв`язку з тим, що в підпункті 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII немає посилання на статтю 37-1 Закону № 3723-XII, для суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-XII, унеможливлено перерахунок розмірів пенсій, тобто їх осучаснення. Унаслідок цього існує відмінність у розмірах пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 723-XII, залежно від часу призначення пенсій.

З огляду на наведене Конституційний Суд України визнав, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII суперечить частині другій статті 3, частинам першій, другій статті 8, частині першій статті 24, статті 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-XII.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" передбачено, що якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає або суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до положень п. 4 постанови КМУ від 14.09.2016 р. № 622 пенсія державним службовцям призначається які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Окрім того, за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абз. 3-5 цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Також судом враховано, що позивачка двічі зверталася із заявою про здійснення переведення, однак перше рішення вичерпало свою дію в часі після прийняття рішення головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 22.02.2023 року за розглядом повторного звернення з ідентичних підстав.

З урахуванням вищезазначеного , суд приходить до висновку, що позивачка має право на призначення та перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 27.01.2023 року № 0200-0602-8/8292 та № 0200-0602-8/8290, а вказане вище рішення підлягає скасуванню. Окрім того, з огляду на те, що позивачці було неправомірно відмовлено у призначенні пенсії після її звернення 30.01.2023 року, про що отримано подібну відповідь від головного управління Пенсійного фонду України від 10.02.2023 року, суд зазначає, що у контексті даної справи пенсія повинна бути призначена з дати подання первинної заяви.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у цій справі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.код НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ), головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.02.2023 року № 75 щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 згідно наданих довідок про складові заробітної плати від 27.01.2023 року № 0200-0602-8/8292 та № 0200-0602-8/8290 для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 30.01.2023 року ОСОБА_1 пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 27.01.2023 року № 0200-0602-8/8292 та № 0200-0602-8/8290.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович