Справа № 460/43413/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/43413/22 пров. № А/857/7792/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Нор У.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 03.04.2023р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 03.04.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

28.09.2022р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила

визнати протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл., що полягають у винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 19 від 31.03.2022р.;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», із дати її звернення до відповідача за призначенням такої пенсії, тобто із 05.03.2022р.;

стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір (а.с.1-6, 50).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами (а.с.52 і на звороті).

Згідно ухвали суду від 01.02.2023р. залучено до участі в справі у якості другого відповідача ГУ ПФ України в Донецькій обл. (а.с.59-60).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Донецькій обл. № 19 від 31.03.2022р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. призначити та виплатити з 05.03.2022р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Донецькій обл. на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с.62-65).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити у повному обсязі (а.с.66-68).

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що норми ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є чинними, а зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вносилися.

В зв`язку із відсутністю у позивача необхідного стажу, а також через недосягнення 50-річного віку згідно з ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Також висновки суду щодо чинності положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору є безпідставними.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як з`ясовано під час судового розгляду, 05.03.2022р. позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 1 відповідно до ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Донецькій обл. розглянуло заяву позивача та 31.03.2022р. прийняло рішення № 19 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с.39).

Згідно спірного рішення вік заявниці склав 48 років 07 місяців, страховий стаж становив 31 рік 11 місяців 15 днів, у тому числі стаж пільгового характеру - 06 років 10 місяців 22 дні. До пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період з 01.09.1993р. по 28.11.1994р., оскільки згідно наказу про атестацію робочих місць № 145 первинна атестація була проведена 29.11.1999р. За таких обставин, позивач набуде право на пенсію за віком на пільгових умовах за роботу Списком № 1 лише після досягнення 52 років, а саме з 16.07.2025р. (а.с.39 і на звороті).

Не погоджуючись із таким розрахунком пільгового стажу, вважаючи правильною тривалість пільгового стажу більше 07 років 06 місяців на дату звернення з заявою про призначення пенсії, позивач оскаржила дії відповідачів в судовому порядку.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 09.03.1992р. по 21.10.2002р. позивач працювала у Рівненському державному хімічному підприємстві «Азот» на посадах: медсестри по санітарній освіті, рентген-лаборанта, інструктора санітарної освіти, що підтверджується трудовою книжкою, наказами № 40 від 09.03.1992р., № 150 від 31.08.1993р., № 76 від 01.07.2002р., довідкою ПрАТ «Рівнеазот» від 08.11.2021р.

Відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 08 від 24.012022р., № 15 від 24.01.2022р., виданих ПрАТ «Рівнеазот», позивач дійсно працювала в медсанчастині Рівненського державного хімічного підприємства «Азот» на посадах, що дають право на пільгову пенсію: з 01.09.1993р. по 30.06.2002р. - в медсанчастині РДХП «Азот» рентген-лаборантом протягом робочого дня, інших робіт не виконувала, що передбачено Списком № 1 розділ ХІХ п.577, затв. постановою КМ України № 162 від 11.03.1994р.

У вказаних довідках зазначено про те, що стаж позивача за Списком № 1 становить 08 років 06 місяців 26 днів.

Враховуючи ту обставину, що з 01.09.1993р. по 28.11.1994р. позивач дійсно працювала на зазначеній посаді, тому період роботи на такій посаді підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи.

З огляду на наведене, позивач має право на зарахування до пільгового стажу періоду роботи по Списку № 1 з 01.09.1993р. по 28.11.1994р., а тому незарахування такого періоду відповідачем є протиправним.

У зв`язку з тим, що позивач досягла пенсійного віку та має відповідний стаж (з них не менше 07 років 06 місяців на роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМ України) рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах № 19 від 31.03.2022р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).

Статтею 8 Закону № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною першою ст.26 Закону № 1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

11.10.2017р. набрав чинності Закон України № 2148-VIII від 03.10.2017р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі - Закон № 2148-VIII), яким Закон № 1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Пунктом 1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними віку, зокрема 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

Водночас, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 визначалося Законом № 1788-XII, який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.

За приписами ст.12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону України № 213-VІІІ від 02.03.2015р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі - Закон № 213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року

Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058-ІV.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 регулювали положення двох нормативно-правових актів, а саме: ст.114 Закону № 1058-ІV в редакції Закону № 2148-VIII та ст.13 Закону № 1788-XII в редакції Закону № 213-VІІІ.

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення ст.13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ (п.1).

Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п.2).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає ст.13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 01.04.2015р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII, які з 23.01.2020р. є чинними у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Водночас, Закон № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону № 1058-ІV, зокрема, статті 114, на предмет конституційності не перевірявся.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, в той час, як положення Закону № 1058-ІV визначають таке право для жінок після досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відтак, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону № 1058-ІV в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи викладене, за такого правового регулювання застосуванню у цій справі підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV, оскільки положення пункту «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-XII визначають більш сприятливі умови для жінок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (05.03.2022р.) досягла віку 48 років 07 місяців 19 днів.

За змістом оспорюваного рішення позивач має наявний загальний страховий стаж 31 рік 11 місяців 15 днів, у тому числі стаж пільгового характеру 6 років 10 місяців 22 дні.

За таких умов відмова пенсійного органу в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 48 років, мала страховий стаж роботи 31 рік 11 місяців 15 днів, у тому числі на роботах за Списком № 1 - більше 7 років 6 місяців, пенсії на пільгових умовах за віком є протиправною.

Ураховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ст.13 Закону № 1788-ХІІ.

Поряд з цим, в спірному рішенні відповідач вказав, що період роботи позивача з 01.09.1993р. по 28.11.1994р. не зараховано до пільгового стажу, оскільки первинна атестація робочого місця була проведена 29.11.1999р.

Стосовно проведення атестації робочого місця позивача після 21.08.1992р. колегія суддів виходить з наступного.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики № 383 від 18.11.2005р. затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до п.3 цього Порядку при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.

За змістом п.4.1-4.5 наведеного Порядку зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992р. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992р., відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р. (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років, з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997р., у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992р., п`ятирічний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5-ти років, з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992р. не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997р., право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992р. включно, тобто, до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997р., право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Згідно п.10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затв. наказом Міністерства праці та соціальної політики № 383 від 18.11.2005р., для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р.

Відповідно до п.1 Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ (п.8 цього Порядку).

Згідно з п.9 вказаного Порядку перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Окрім цього, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку проведення атестації робочих місць, затв. постановою КМ України № 442 від 01.08.1992р., строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Великої Палати від 19.02.2020р. у справі № 520/15025/16-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, вказаними документами і записами трудової книжки підтверджується пільговий стаж позивача, який дає право на призначення та отримання пенсії на пільгових умовах.

Водночас, представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Вказана трудова книжка позивача має належні записи про роботу в періоди роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1, які також підтверджуються наданими позивачем уточнюючими довідками підприємств для підтвердження стажу.

Отже, визначальною ознакою є факт роботи особи на посадах із особливо шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені в Списку № 1 та характер роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.

Позивач у період з 09.03.1992р. по 21.10.2002р. працювала у Рівненському державному хімічному підприємстві «Азот» на посадах: медсестри по санітарній освіті, рентген-лаборанта, інструктора санітарної освіти, що підтверджується трудовою книжкою, наказами № 40 від 09.03.1992р., № 150 від 31.08.1993р., № 76 від 01.07.2002р., довідкою ПрАТ «Рівнеазот» № 258 від 08.11.2021р. (а.с.17-19, 20-22, 28).

Відповідно до довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 8 від 24.01.2022р., № 15 від 24.01.2022р., виданих ПрАТ «Рівнеазот», позивач дійсно працювала в медсанчастині Рівненського державного хімічного підприємства «Азот» на посадах, що дають право на пільгову пенсію: з 01.09.1993р. по 30.06.2002р. в медсанчастині РДХП «Азот» рентген-лаборантом протягом робочого дня, інших робіт не виконувала, що передбачено Списком № 1 розділ ХІХ п.577, затв. постановою КМ України № 162 від 11.03.1194р.

У вказаних довідках зазначено, що стаж позивача за Списком № 1 становить 08 років 06 місяців 26 днів.

Враховуючи, що з 01.09.1993р. по 28.11.1994р. позивач дійсно працювала на зазначеній посаді, тому період роботи на такій посаді підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи.

З огляду на наведене, позивач має право на зарахування до пільгового стажу періоду роботи по Списку № 1 з 01.09.1993р. по 28.11.1994р., а тому незарахування такого періоду відповідачем є протиправним.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач досягла пенсійного віку та має відповідний стаж (з них не менше 07 років 06 місяців на роботах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМ України), через що рішення № 19 від 31.03.2022р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не ґрунтується на вимогах закону.

В свою чергу, ГУ ПФ України в Рівненській обл. та ГУ ПФ України в Донецькій обл. (за принципом екстериторіальності), як суб`єкти владних повноважень, не надали належної оцінки представленим позивачем документам та будь-яких обґрунтованих пояснень щодо їх неврахування.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що матеріалами справи об`єктивно підтверджується страховий стаж роботи позивача, через що остання має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Відповідно до правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ в Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03.04.2023р. в адміністративній справі № 460/43413/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 07.07.2023р.