Справа № 480/5367/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2023 року Справа № 480/5367/23
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Гелета С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , і , з урахуванням заяви від 05.07.2023 про уточненні позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 12.04.2023 про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 12.04.2023 на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду.
Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що позивач не розглядає по суті рапорт від 12.04.2023 про звільнення позивача з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Позивач зазначає, що всі документи, що підтверджують право позивача на звільнення у запас за сімейними обставинами , а саме виховання дитини до 18 років були надані до ВЧ НОМЕР_1 , але рішення по рапорту про звільнення не прийнято, у зв`язку із чим у ВЧ НОМЕР_1 є обов`язок розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 12.04.2023 на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду.
Додатково від позивача надійшли електронним зв`язком письмові пояснення, в яких позивач зазначає, що копії рапортів у позивача відсутні, знаходяться у відповідача.
Також від позивача надійшли письмово уточнення позовних вимог, в яких позивач зазначає, що нею допущена описка у даті рапорту, а саме помилково зазначено позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 14.04.2023, замість вірної дати 12.04.2023. Позивач додатково зазначає, що копію рапорту від 12.04.2023 та докази отримання такого рапорту надати не може, враховуючи те, що такі документи знаходяться у відповідача, усне звернення до відповідача залишилося без реагування.
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивачем було подано рапорт від 10.03.2023, але поданий позивачем рапорт був розглянутий в установленому порядку, прийнято рішення про відсутність підстав для звільнення в запас у зв`язку із ненаданням позивачем документів на підтвердження обставин, викладених у рапорті від 10.03.2023, про що позивача повідомлено листом від 15.03.2023. Жодних інших рапортів ні від 12.04.2023, ні від 14.04.2023 про звільнення від позивача не надходив у зв`язку із чим відсутня можливість їх розгляду чи надання їх на вимогу суду. Враховуючи викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 06.06.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано у позивача та відповідача документи. Ухвалою суду від 26.06.2023 судом повторно витребувано документи у учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується та не є спірним, що позивач проходить військову службу у НОМЕР_2 . Позивачем подано рапорт від 10.03.2023 про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
За результатом розгляду рапорту від 10.03.2023 позивачу було відмовлено у його задоволенні з тих підстав, що позивачем не надано підтверджуючих документів в обґрунтування поданого рапорту, зазначено перелік документів, які повинна надати позивач до ВЧ НОМЕР_1 , про що позивача повідомлено листом від 15.03.2023 №2/7-227.
Як зазначає позивач в адміністративному позові, 12.04.2023 позивач звернулася з іншим рапортом про звільнення з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, і до заяви додала документи, а саме медичну довідку про стан матері позивача, довідку Конотопського ліцею №5 про навчання сина позивача, акт опитування сусідів про місце проживання сина позивача.
Також в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами рапорту від 12.04.2023 після долучення додаткових документів, відсутній наказ про звільнення з військової служби чи відмову у задоволенні поданого рапорту, у зв`язку із чим відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що стало підставою звернення позивача до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам , суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992(надалі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»(затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент подання адміністративного позову та розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку; в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років; у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю; військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку; один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років; військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивачем реалізовано право на подання рапорту про звільнення, подано рапорт від 10.03.2023, який було розглянуто відповідачем, але позивачу відмовлено у його задоволенні та надано відповідь про відсутність підстав для його задоволення, що підтверджується листом ВЧ НОМЕР_1 від 15.03.2023.
При цьому зазначені обставини та підстави відмови відповідача у звільненні згідно рапорту від 10.03.2023 позивачем не оспорюються, не є предметом розгляду позовних вимог, судом в межах даної справи не досліджуються.
В даному випадку, позивачем оспорюється бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту від 12.04.2023, у зв`язку із чим подано адміністративний позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 5,6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Судом під час розгляду даної справи двічі витребовувалися як у позивача, так і у відповідача копії рапортів ОСОБА_1 від 12.04.2023, а також від 14.04.2023, враховуючи те, що у позовних вимогах при зверненні до суду позивач просила визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 14.04.2023 про звільнення з військової служби, а інша позовна вимога стосувалася зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт про звільнення з військової служби від 12.04.2023.
На вимогу суду надати копію рапорту від 12.04.2023 про звільнення позивач такі документи не надала, зазначає про їх відсутність у позивача, і знаходження такого рапорту від 12.04.2023 у відповідача.
Разом із тим, позивач не надала жодних доказів того, що позивачем взагалі було подано рапорт від 12.04.2023. Відсутні докази того, що позивач особисто нарочно було вручено відповідачу такий рапорт із відміткою уповноваженої особи, яка прийнята такий рапорт, відсутні докази направлення такого рапорту поштовим відділенням із врученням рекомендованого листа. Лише посилання позивача як в позові, так і в додаткових поясненнях про те, що нею було подано такий рапорт від 12.04.2023 не може бути визнано судом як доказ існування такого документу як рапорт від 12.04.2023 та як доказ отримання такого документу відповідачем.
В даному випадку, судом було двічі витребувано у відповідача копію рапорту від 12.04.2023 та надати відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.
При цьому згідно відзиву на позовну заяву судом встановлено, що позивач з рапортом ні від 12.04.2023, ні від 14.04.2023 про звільнення з військової служби з наданням відповідних підтверджуючих документів до відповідача не зверталася, про що представник відповідача повідомив суд.
На вимогу ухвали суду від 26.06.2023 представник відповідача повторно зазначив, що у військовій частині відсутні рапорти позивача від 12.04.2023, від 14.04.2023, а в наявності рапорт від 10.03.2023, який був розглянутий та надана відповідь позивачу, інших документів відповідач не має можливості надати у зв`язку із їх відсутністю.
Таким чином матеріалами справи не підтверджується, відповідачем заперечується взагалі про наявність поданого рапорту від 12.04.2023, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_1 подавала рапорт від 12.04.2023 про звільнення з військової служби у запас відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.
Судом враховується про відсутність у відповідача інших рапортів про звільнення, крім рапорту від 10.03.2023, результат розгляду якого позивачем не оспорюється.
Стосовно надання до матеріалів справи документів, які, як зазначає позивач в адміністративному позові, надають їй право на звільнення у запас, суд зазначає наступне.
В даному випадку, позивач в позові зазначає про надання таких документів відповідачу разом із рапортом від 12.04.2023, але оригінали таких документів надані самим позивачем до матеріалів справи разом із адміністративним позовом.
В даному випадку, судом не досліджується та не встановлюється право позивача на звільнення, враховуючи те, що оригінали документів, зокрема довідка від 06.04.2023 №01-43/54, від 04.04.2023, акт опитування сусідів від 07.04.2023 №36 надані до матеріалів справи повинні бути надані відповідачу разом із відповідним рапортом та знаходитися у відповідача під час розгляду рапорту.
Враховуючи відсутність звернень та відсутність самого рапорту від 12.04.2023 про звільнення позивача з військової служби ВЧ НОМЕР_1 зазначені документи не досліджувалися, відповідачем не надана правова оцінка таким документам.
Із врахуванням зазначеного у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 12.04.2023 про звільнення, у зв`язку із відсутністю та неподання до відповідача рапорту від 12.04.2023.
Також у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 12.04.2023, у зв`язку із відсутністю та неподання до відповідача рапорту від 12.04.2023.
Суд звертає увагу позивача на те, що позивач не позбавлена права звернення в установленому порядку до відповідача із відповідним рапортом про звільнення із наданням підтверджуючих документів в обґрунтування поданого рапорту (в т.ч. і оригінали документів, зокрема довідка від 06.04.2023 №01-43/54, від 04.04.2023, акт опитування сусідів від 07.04.2023 №36) для відповідного розгляду відповідачем і вже в разі не розгляду та неприйняття рішення по отриманому відповідачем рапорту звернутися до суду за захистом порушених прав.
Із врахуванням вищевикладеного, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 12.04.2023 про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 12.04.2023 на підставі абзацу 11 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета