Справа № 420/12344/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 30 травня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 21.02.2023 №26 винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати періоди роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981, з 25.04.1988 по 13.10.1995, з 11.04.1979 по 17.04.1981. з 11.05.2015 по 31.12.2015 та призначити пенсію за віком з 21.02.2023 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на його заяву від 14.02.2023, щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві було надіслано відповідь від 28.02.2023, відповідно до якої Рішенням від 21.02.2023 №26 винесеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. Саме рішення від 21.02.2023 позивач досі не отримав. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві також було зазначено, що у позивача відсутній страховий стаж (28 років). Разом з тим, пенсійним органом також було зазначено, що до загального стажу не зараховано: період роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.04.1979, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка потребує перекладу, період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно довідки від 21.07.2022 №п/93, оскільки відсутні підстави видачі військового квитка, період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 12.07.1990, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідає паспортним даним, період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення підприємницької діяльності, згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового Державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки відсутня позначка про сплату внесків до Пенсійного фонду. Проте вказані підстави для відмови не відповідають дійсності зважаючи на наступні факти.

Відмова відповідача у призначені позивачу пенсії порушує його право на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді 05.06.2023 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

14.06.2023 до суду надійшов відзив (вх.№19416/23) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначає, що до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернувся гр. ОСОБА_1 із заявою від 14.02.2023 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.02.2023 № 2600- 0213-8/34818 надано відповідь на заяву та зазначено наступне: Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 21.02.2023 № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До загального стажу не зараховано періоди роботи: період роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 11.04.1979, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка потребує перекладу; період проходження строкової військової служби 3 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно довідки від 21.07.2022 № п/93, оскільки відсутні підстави видачі військового квитка; період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 12.07.1990, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідає паспортним даним4 період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення підприємницької діяльності, згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки відсутня позначка про сплату внесків до Пенсійного фонду. Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, видані підприємствами, на яких працював Позивач, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Оскільки відсутній необхідний страховий стаж (28 років) гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 14.02.2023 № 1932.

20.06.2023 до суду надійшли (вх..№19927/23) копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

21.06.2023 до суду надійшов (вх..№ЕП/23697/23) відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому відповідач зазначає наступне. 14.02.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який був уповноважений розглянути подану позивачем заяву. Після перевірки наданих Позивачем документів, Головним управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.02.2023 № 26 на підставі відсутності необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 11.04.1979, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка потребує перекладу; - період проходження строкової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно довідки від 21.07.2022 № п/93, оскільки підставою видачі даної довідки являється військовий квиток; період проходження строкової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 12.07.1990, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідає паспортним даним заявника; період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення підприємницької діяльності, згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки відсутня позначка про сплату внесків до Пенсійного фонду України. Згідно наданих Позивачем документів його страховий стаж становить 17 років 4 місяці 16 днів. Як вбачається із запису від 13.10.1995 в Трудовій книжці Позивача, після запису про звільнення є відбиток печатки, але дані, що містяться в ньому, зазначені іноземною мовою. В зв`язку з цим, у Головного управління була відсутня можливість встановити правильність/ легітимність запису в трудовій книжці, тому вказаний період не може бути зараховано до страхового стажу Позивача. Органи Пенсійного фонду не наділені повноваженнями на здійснення перекладу іншомовних документів та з метою усунення вільного трактування змісту документу, такі документи повинні мати переклад на державну мову. Враховуючи те, що трудова книжка Позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції № 58, підстави для врахування спірних періодів роботи за трудовою книжкою відсутні.

На підставі зазначеного, відповідачі просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч.3 статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 ч.1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

14.02.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсій за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Одночасно з заявою позивачем, серед іншого, також надано Трудову книжку серії НОМЕР_4 , Диплом про освіту серії НОМЕР_5 та Військовий квиток НОМЕР_6 .

Відповідно до п.1.1 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Згідно з пп.2 п.4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

21 лютого 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято Рішення № 26 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», необхідний трудовий стаж становить 28 років, а позивачу зараховано 17 років 4 місяці 16 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

1) періоди роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_7 від 11.04.1979, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка потребує перекладу;

2) період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981 згідно довідки від 21.07.2022 № п/93, оскільки підстава видачі військовий квиток;

3) період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 12.07.1990, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідає паспортним даним заявника;

4) період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення підприємницької діяльності, згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки відсутня позначка про сплата внесків до Пенсійного фонду України.

Вважаючи таке рішення відповідача щодо не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058, визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 1, п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.06.1993 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до п. 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995, згідно трудової книжки НОМЕР_7 від 11.04.1979, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка потребує перекладу, суд зазначає таке.

Спірні записи про трудову діяльність позивача містяться на 2-11 сторінках трудової книжки ОСОБА_1 та починається з трудової діяльності в Джалілабатському МСу.

Нині Джалилабад це місто в Азербайджанській Республіці.

Запис № 3 - 09.06.1981: (мовою оригіналу) «Принять на работу на должность каменщика четвертого розряда 4-го інспектора. Приказ №94 от 09.06.81».

Запис № 4 - 27.11.1981: 9мовою оригіналу) «Освободить от занимаемой должности согласно подписаного заявления. Приказ 208 от 27.ХІ.81г.».

Запис № 5 - 02.12.1986: (мовою оригіналу) «Принят на работу рабочим ЛСТ «Гарматная» по срочному договору на время учебе в стационаре в ВУЗе. Приказ №227 от 01.12.1986».

Запис № 6 29.02.1988: (мовою оригіналу) «Уволен с работы в святи с истеченим срока работы, оканачание ВУЗа (ст.. 36 п.2 КЗоТ УССР). Приказ №55 от 26.02.1988».

Подальша трудова діяльність позивача продовжилась в місті Баку Азербайджанської Республіки на заводі Геофізичного приладобудівному заводі, що вбачається з печатки підприємства на шостому аркуші трудової книжки.

Запис № 7 25.04.1988: (мовою оригіналу) «Принят в инструментальный отдел инспектором-конструктором по технологической оснастке. Приказ 41/к от 26.04.1988».

Запис № 8 01.08.1991: (мовою оригіналу) «Переведен інженером конструктором 2 категории. Приказ №38/к 02.09.91».

Запис № 9 19.02.1992: (мовою оригіналу) « АДРЕСА_1 ».

Запис № 10 16.10.1992: (мовою оригіналу) «Переведен инспектором-технологом АДРЕСА_2 ».

Запис № 11 01.02.1993: (мовою оригіналу) «Переведен інспектором в бюро інструментального хазяйства в технический отдел. Приказ 16/кт 09.02.93».

Запис (без номеру) від 14.10.1993: (мовою оригіналу) «Переведен в технический отделконструктором в бюро інструментального хазяйства. Приказ 112-п 13.10.93».

Запис (без номеру) від 01.11.1993: (мовою оригіналу) «Переведен инспектром-конструктором в технический отдел (в группу по разроботке технического оснастки)».

Запис (без номеру) від 01.04.1994: (мовою оригіналу) «Переведен конструктором в сектор по разроботки оснастки. Приказ 69п 06.04.94».

Запис (без номеру) від 03.01.1995: (мовою оригіналу) «Переведен в технику безопасности інженером 14 розряда. Приказ 2п 05.01.95».

Запис (без номеру) від 13.10.1995: (мовою оригіналу) «Уволен по ст.. 36 п.5 КЗоТа Азербайджанской Республики переводом на учебу в аспирантуру при Киевском Политехническом институте. Приказ №88 13.10.95».

Тобто, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 21.02.2023 при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсій за віком не було зараховано до страхового стажу на підставі записів в трудовій книжці саме період трудової діяльності позивача в Азербайджанській Республіці звідки ОСОБА_1 родом, народився позивач в с. Ечара Джалилабадського району, Азербайджан (а.с.23).

Суд акцентує увагу відповідачів на тому, що 28.07.1995 між Урядом України і Урядом Азербайджанської Республіки була підписана Угода про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення. Угоду ратифіковано Законом № 186/96-ВР від 07.05.1996.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством Сторін, крім випадків, передбачених статтею 9 цієї Угоди (ст..2 Угоди від 28.07.1995).

Згідно з статями 3-5 Угоди від 28.07.1995, при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони.

Обчислення пенсій здійснюється із заробітку (прибутку) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. Розміри заробітку (прибутку) визначаються виходячи з офіційно встановленого курсу національної валюти на момент призначення пенсії.

Відповідно до п.10 Угоди від 28.07.1995, питання, пов`язані із застосуванням цієї Угоди, вирішуються центральними компетентними органами управління, що здійснюють пенсійне забезпечення на території Сторін.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм в контексті обставин справи приводить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку забезпечувати переклад змісту проставлених в його трудовій книжці печаток підприємств Азербайджанської Республіки для пенсійного органу тим більш нести відповідальність та тягар у вигляді відмови у зарахування стажу, відмови у призначенні пенсії, за іноземний зміст проставлених печатей.

Обов`язок щодо проставлення печатки на записах трудової книжки та внесення достовірних відомостей при заповненні трудової книжки покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, а тому наявність недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до його страхового стажу певних періодів роботи.

Отже, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Виходячи з викладеного, суд вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981 та 25.04.1988 по 13.10.1995.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981 згідно довідки від 21.07.2022 № п/93, оскільки підстава видачі військовий квиток та період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981, згідно військового квитка № НОМЕР_2 від 12.07.1990, оскільки прізвище, ім`я та по батькові не відповідає паспортним даним заявника, суд зазначає таке.

При зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 14.02.2023 з заявою про призначення пенсії за віком позивачем до заяви та документів додано також Військовий квиток ГР №047606 виданий 12.07.1990 Хатаінським РВК м. Баку (а.с.35-40).

Військовий квиток НОМЕР_6 виданий на ім`я (мовою оригіналу) « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. Єчари Джалилабадским р-м Азерб.ССР, национальность азербайджанец».

Пункт 10 військового квитка містить запис з проставленою печаткою про проходження служби в Збройних Силах Союзах РСР з 11.04.1979 по 17.04.1981 на посаді рядового і сержантського складу.

Згідно з довідкою Солом`янського районного у місті Києві територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки № п/93 від 21.07.2022 ОСОБА_1 , 1961 р.н., перебуває на обліку у відставці та в його особовій справі значиться служба в ЗС з 11.04.1979 по 17.04.1981, підстава: військовий квиток серія ГР №047606 від 12.07.1990 (а.с.49).

Враховуючи, що військовий квиток складений російською мовою, а паспорт громадянина України, відповідно, українською мовою, вочевидь мале місце несприйняття відповідачем варіанту правопису ПІБ позивача російською та українською мовами.

Виходячи зі змісту заповненого російською мовою військового квитка радянського зразка, суд не вбачає невідповідності прізвища, ім`я та по батькові володільця військового квитка ( ОСОБА_2 ) прізвищу, імені та по батькові позивача ( ОСОБА_3 ) в його паспорті громадянина України.

В свою чергу, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що переклад прізвища, імені та по батькове позивача при оформленні та видачі йому в 2004 році паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 з російської мови ( ОСОБА_2 ) на українську ( ОСОБА_3 ) проведено невірно, без дотримання фонетичних правил правопису.

Отже, помилковими є наголошення відповідача щодо невідповідності прізвища, ім`я та по батькове відповідача в військовому квитку ГР № НОМЕР_2 його паспортним даним.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, встановивши невідповідність військового квитка паспортним даним заявника пенсійний орган повинен був вжити ряд заходів задля підтвердження належності документу заявнику, зокрема повідомити позивача про порядок необхідних додаткових документів, допитати свідків тощо.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку, що відповідач діяв не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України під час вирішення питання щодо зарахування до страхового стажу позивача період служби у збройних силах з 11.04.1979 по 17.04.1981.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення підприємницької діяльності, оскільки згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутня позначка про сплата внесків до Пенсійного фонду України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 новим абзацом доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, згідно з яким: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Тобто вказаними змінами законодавець передбачив зарахування до страхового стажу фізичних осіб періоди провадження ними підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2017 з умовою сплати страхових внесків, незалежно від сум сплачених коштів (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно з статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 по 31.12.2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01.05.1993, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01.01.2004 по 31.12.2017 за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі-Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, обов`язковими умовами для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку; сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.

Водночас, як слідує з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 , (форма ОК-5), протягом 2015 року лише за січень, лютий, березень та квітень має місце сплата страхових внесків, тоді як інформація щодо сплати внесків за період з 01.05.2015 по 31.12.2015 відсутня.

Зі змісту спірного рішення від 21.02.2023 № 26 вбачається, що саме період з травня по грудень 2015 року не зараховані до страхового стажу по індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відтак, приймаючи оскаржуване рішення пенсійний орган зарахував період сплати страхового внеску, відомості про який відображений в індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача (форма ОК-5).

Поряд з цим доказів сплати страхових внесків в спірні періоди, а саме з 01.05.2015 по 31.12.2015 позивач не надав, такі докази в матеріалах справи відсутні, доводи пенсійного органу в цій частині належними доказами не спростовані.

Суд зауважує, що нормами законодавства передбачено обов`язок сплати страхових внесків як самозайнятою особою, так і особою, яка перебуває у трудових відносинах (за неї внески сплачує страхувальник роботодавець).

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) не врегульовано.

Разом з тим платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання від неї доходу, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. За відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Доказів того, що у спірний період позивач був найманим працівником позивач не надав, водночас його трудова книжка таких відомостей не містить.

Звідси випливає, що у період з 01.05.2015 по 31.12.2015 позивач повинен був самостійно сплачувати страхові внески до пенсійного фонду, що в силу приписів законодавства є неодмінною умовою для зарахування до страхового стажу фізичної особи періоду провадження нею підприємницької діяльності.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №26 від 21.02.2023 в частині не зарахування до страхового стажу період з 01.05.2015 по 31.12.2015 здійснення позивачем підприємницької діяльності, є правомірним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи, оцінивши надані сторонами доказами на підтвердження їх доводів, позовні вимоги ОСОБА_1 про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 26 від 21.02.2023 знайшли свого часткового підтвердження, а тому підлягають частковому задоволенню.

Щодо похідних позовних вимог позивача то суд вважає за необхідне, виходячи з положень ч.2 ст. 9 КАС України, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2023 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981, з 25.04.1988 по 13.10.1995 та період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981.

Позовні вимоги щодо страхового стажу у період здійснення підприємницької діяльності з 01.05.2015 по 31.12.2015 задоволенню не підлягають.

При цьому, суд не вважає за можливе зобов`язати відповідача одночасно з зарахуванням спірних періодів страхового стажу призначити позивачу пенсію за віком з 21.02.2023, з огляду на наступне.

Так, прийняття рішення про призначення пенсії є дискреційним повноваженням та обов`язком органів Пенсійного фонду, та ураховуючи ту обставину, що відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача лише через неврахування періодів проживання на відповідній території, не розглядав наявність/відсутність інших підстав для призначення пенсії позивачу зі зниженням пенсійного віку, суд позбавлений можливості встановити чи виконав позивач всі приписи законодавства для його прийняття.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 КАС України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу та не підлягає задоволенню.

До того ж, спірне рішення про відмову у призначенні пенсії було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а отже поновлення порушених прав здійснює саме Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується квитанцією від 19.05.2023.

Згідно з ч.2 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 194, 205, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 21.02.2023 №26 винесеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за заявою ОСОБА_1 в частині не зарахування до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 09.06.1981 по 27.11.1981, з 25.04.1988 по 13.10.1995 та період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.02.2023 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 09.06.1981 по 27.11.1981, з 25.04.1988 по 13.10.1995 та період проходження строкової військової служби з 11.04.1979 по 17.04.1981.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 );

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА