Справа № 465/2485/23
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2023-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судових засідань Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Позов мотивує тим, що 23.03.2023 року капралом поліції Перовим Р.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6718826, згідно якої на нього накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. Вважає, що вищевказана постанова винесена всупереч нормам КУПАП, без з`ясування та доведеності обставин, які б свідчили, що у діях позивача є ознаки адміністративного проступку (правопорушення), за який встановлено адміністративну відповідальність. Вказує, що на вимогу поліцейського після зупинки транспортного засобу, яким він керував, пред`явив документи для огляду, зокрема посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 20.12.2012 року. Разом з тим, зазначає, що до постанови не долучено жодних доказів на підтвердження скоєного правопорушення, як і не надано можливості йому скористатись юридичною допомогою на місці зупинки транспортного засобу. Окрім цього, у поданому позові покликається на те, що станом на момент винесення спірної постанови, як і станом на даний момент він не був позбавлений чи обмежений у праві керування транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6718826 від 23.03.2023 року, а справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП відносно нього закрити та стягнути понесені судові витрати.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з безпідставністю такого.

Відзив мотивує тим, що інспектор мав усі законні підстави для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, була дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів.

Окрім цього, від представника відповідача до суду надійшло клопотання, в якому зазначається, що для правильного врегулювання спору існує необхідність підтвердження того факту, що ОСОБА_1 не має права керування транспортним засобом, тобто у позивача відсутнє посвідчення водія. Для підтвердження факту відсутності у позивача права керування транспортними засобами представником відповідача надано витяги із системи ІПНП, відповідно до яких за серією та номером посвідчення водія, яке було надане позивачем, належить іншій особі, а за прізвищем, іменем та по-батькові позивача відсутня будь-яка інформація щодо наявності у останнього повідчення водія.

Позивач в судове засіданн повторно не з`явився, хоча й належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення такого, про що свідчить зокрема і подане ним 26.06.2023 року о 10:06 год. клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з незадовільним станом здоров`я (наявні ознаки COVID).

Разом з тим, суд не бере до уваги подане позивачем клопотання, оскільки позивач не з`явився у судове засідання вдруге, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Окрім цього, судом береться до уваги факт реєстрації вищевказаного клопотання наручно через канцелярію Франківського районного суду м.Львова, що свідчить про свідоме затягування розгляду справи та небажання брати участь у судових засіданнях.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві просив проводити розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, приходить до наступного висновку.

У відповідності з статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6718826 від 23.03.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 23.03.2023 року о 01:32 год. у м.Львові по вул.Сихівській, буд.22 здійснював рух на транспортному засобі "Peugeot 301", д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративних правопорушень, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.1, 13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно ст.23 та ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

За положеннями статей 249, 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляд адміністративної справи проводиться відкрито і за місцем його вчинення.

Згідно зі статтею 53 Закону України "Про Національну поліцію", посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями статті 23 Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Що стосується наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно ч.2 ст.126 КУпАП, суд зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. за №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за №1306.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стала відсутність у водія права керування транспортним засобом, чим порушено п.2.1 «а» ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Пунктом 2.1.а ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно частини 2 статті 126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Водночас, відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-4 цього Кодексу.

Зазначені положення кореспондуються із приписами ст.72 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з цим, відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Обгрунтовуючи поданий позов, позивачем до такого долучено копію посвідчення водія ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 20.12.2012 року зі строком дії такого - до 20.12.2062 року.

Відповідно до п.2 розділу І Положення про інформаційно-телекомунікаційнц систему "Інформаційний портал Національної поліції України", затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.08.2017 року №676 інформаційно-комунікаційна система "Інформаційний портал Національної поліції України" - це сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення; система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Положення система ІПНП призначена для здійснення пошукових та аналітичних функцій для використання інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції, МВС та інших органів державної влади в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом.

Відтак, на підтвердження факту відсутності у позивача ОСОБА_1 права керування транспортними засобами представником відповідача долучено витяги із системи ІПНП, відповідно до яких за наданим позивачем посвідченям водія серією НОМЕР_1 належить іншій особі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відомості щодо наявності у позивача ОСОБА_1 посвідчення водія відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2 ст.126 КУпАП.

Викладені у позовній заяві обставини судом сприймається як спосіб уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд, виконавши всі вимоги законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку, що позивач не довів протиправності винесеної відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.03.2023 року.

Встановлені судом обставини показали, що накладення на позивача ОСОБА_1 стягнення за вчинене ним адміністративне правопорушення відбулось обґрунтовано та у відповідності до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову про скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя».

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та зважаючи на те, що відповідачем надано докази наявності в діях позивача ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а останнім в свою чергу не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам адміністративного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У зв`язку з тим, що позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, у відповідності до положень ст.139 КАС України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.2,77,205,241-246,255,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251,288,289,293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення виготовлено 06.07.2023 року.

Cуддя Марків Ю.С.