Справа № 160/10961/23
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
17.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (далі відповідач), в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 у справі № 202/7620/23 визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене, більш м`яке, не передбачене ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті. При цьому, законом встановлено виключне місце тримання військовослужбовців під арештом на гауптвахті. Законом не передбачено заміну відбування покарання військовослужбовцем на гауптвахті на інші місця утримання. Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3)» неправомірно утримує військовослужбовця ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
13.06.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. 16.03.2023 р. до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 р., конвоєм Лугансько-Павлоградського зонального відділу Військової служби правопорядку був доставлений ОСОБА_1 , якому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 05.05.2023 р. включно. 03.05.2023 р. ОСОБА_1 вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська засуджено за ст. 402 ч.ч. 4, 69 Кримінального кодексу України до арешту на строк 6 місяців. Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили. Станом на подання відзиву вирок законної сили не набрав, відповідне повідомлення суду не надходило, розпорядження про етапування відсутнє. Крім того, Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3)» конвоювання засуджених осіб узятих під варту не здійснює.
23.06.2023 р. від відповідача надійшла заява про доповнення відзиву, в якій вказано наступне. 08.06.2023 р. до установи надійшло розпорядження Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про виконання вироку, що набрав законної сили 05.06.2023 р. щодо засудженого ОСОБА_1 16.06.2023 р. засуджений ОСОБА_1 був виданий конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Східного територіального управління Військової служби правопорядку м. Павлоград для відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 р. у справі № 202/4280/23 застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 05 травня 2023 року включно.
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 03 травня 2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 за участю захисника Макеєва В.Ф.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено йому узгоджене, більш м`яке, не передбачене ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 08 березня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 07.06.2023 р. вих. № 202/7620/23 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 набрав чинності 05.06.2023 р. та підлягає негайному виконанню.

Вказане розпорядження отримано відповідачем 08.06.2023 р. вх. № 2093.

16.06.2023 р. до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» надійшов запит командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2023 р. вх. № 2621 про видачу солдата ОСОБА_1 конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Військової служби правопорядку.

Відповідно до Попутного списку на засуджених (осіб, взятих під варту), які переміщаються під вартою (конвоюються) від 16.06.2023 р. засуджений ОСОБА_1 був виданий конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Східного територіального управління Військової служби правопорядку м. Павлоград для відбування покарання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 176 Кримінально-процесуального кодексу України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно до ч. 1 ст. 532 Кримінально-процесуального кодексу України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 533 Кримінально-процесуального кодексу України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно до ч. 2 ст. 533 Кримінально-процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Кримінально-процесуального кодексу України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

За приписами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 р. у справі № 202/4280/23 застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 05 травня 2023 року включно.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначено йому узгоджене, більш м`яке, не передбачене ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.

При цьому, запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 р. у справі № 202/4280/23 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 в частині залишенння без змін до набрання вироком законної сили запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою позивачем оскаржені не були.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Кримінально-процесуального кодексу України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що вирок підлягає виконанню після набрання ним законної сили.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 07.06.2023 р. вих. № 202/7620/23, яке отримано відповідачем 08.06.2023 р. вх. № 2093, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 набрав чинності 05.06.2023 р. та підлягає негайному виконанню.

16.06.2023 р. до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» надійшов запит командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2023 р. вх. № 2621 про видачу солдата ОСОБА_1 конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Військової служби правопорядку.

Відповідно до Попутного списку на засуджених (осіб, взятих під варту), які переміщаються під вартою (конвоюються) від 16.06.2023 р. засуджений ОСОБА_1 був виданий конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Східного територіального управління Військової служби правопорядку для відбування покарання.

Таким чином, у Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» до 16.06.2023 р. не було встановлених законодавством підстав для направлення ОСОБА_1 до гауптвахти Військової служби правопорядку для відбування покарання.

В зв`язку з цим, дії Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» щодо тримання під вартою ОСОБА_1 відповідають вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук