Справа № 420/8363/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8363/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому ОСОБА_1 , компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних роки військової служби виплаченої 31.03.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21; - стягнути з відповідача на його ОСОБА_1 , користь компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 20298,39 грн у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних роки військової служби виплаченої 31.03.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.04.2021 року №100 звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільнені не було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з позовом, який рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21 задоволено та зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби, яка виплачена відповідачем 31.03.2023 року. Проте відповідачем в порушення ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» не виплачено на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Також, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 23.03.2023 по справі №400/3826/21, позивач зазначив, що ефективним способом захисту його прав та інтересів є стягнення з відповідача чіткої суми належної до виплати.

Ухвалою суду від 24.04.2023 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.38).

Ухвала суду від 15.05.2023 року направлена на електронну адресу відповідача 17.05.2023 року. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від відповідача не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом на 07.07.2023 року не зареєстровано).

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Спірні правовідносини виникли між в/ч НОМЕР_1 та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо невиплати компенсації втрати частини доходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9) проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі №420/10440/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2022, та не підлягає доказуванню згідно ч.4 ст.78 КАС України.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 27.04.2021 №100 лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла в/ч НОМЕР_1 , звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 07.04.2021 №17 з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби) виключено зі списків особового складу частини, всіх видів грошового забезпечення. Вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що справи та посаду здав (а.с.13).

У зв`язку з невиплатою при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі №420/10440/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2022, позов задовольнлено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби.

В/ч НОМЕР_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі №420/10440/21 31.03.2023 перераховано на рахунок позивача недоплачену частину грошового забезпечення у розмірі 58161,58 грн (а.с.12).

Позивач переконаний, що набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-XII), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із ч.1,2 ст.15 Закону №2011-XII пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

На виконання рішення суду по справі №420/10440/21 в/ч НОМЕР_1 виплачено позивачу 31.03.2023 року одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (Порядок №159).

Відповідно до ст.1,2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (п.1 Порядку №159).

Згідно з п.2-3 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, а саме: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян, суми відшкодування шкоди заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 року по справі №674/22/17, аналізуючи Закон №2050-ІІІ та Порядок №159, дійшов висновку, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

При цьому, умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Верховним Судом неодноразово висловлено та підтримано в подальшому правову позицію, що поняття «грошове забезпечення» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними (постанови від 25.09.2018 року в справі №815/4421/15, від 13.03.2019 року у справі №807/363/18, від 25.04.2019 року у справі №804/496/18, від 26.06.2019 року в справі №820/4748/17, від 04.12.2019 року у справі №813/8469/13-а, від 22.05.2020 року у справі №808/3200/17, від 04.02.2021 року у справі №160/5393/19, від 10.02.2022 року у справі №420/13606/21).

Згідно з ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 року по справі №264/6796/16-а дійшов висновку, що використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 24.10.2018 по справі №820/3211/17, чинним законодавством передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та індексація.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/10440/21 в/ч НОМЕР_1 позивачу 31.03.2023 року виплачено неотриману під час розрахунку при звільненні одноразову (27.04.2021 року) грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби позивач набув право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 27.04.2021 року по 31.03.2023 року та зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 27.04.2021 року по 31.03.2023 року.

При цьому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача суми компенсації, оскільки стягненню підлягають нараховані але не виплачені суми. Крім того, правова позиція, на яку послався позивач (постанова Верховного Суду від 23.03.2023 по справі №400/3826/21), стосується інших правовідносин (предметом спору є право позивача на отримання індексації), тому не враховується судом при розгляді даної справи.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 27.04.2021 року по 31.03.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 27.04.2021 року по 31.03.2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва