Справа № 0940/2065/18
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" липня 2023 р. справа № 0940/2065/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування розпорядження №203753 від 06.09.2018, -
06.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання протиправним та скасування розпорядження №203753 від 06.09.2018.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, на переконання позивача, у порушення вимог пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, пункту 4 розділу ХV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зменшив розмір пенсії, шляхом проведення її перерахунку з 01.07.2018 на підставі заяви від 12.07.2018 та прийняття розпорядження №203753 від 06.09.2018.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі №0940/2065/18 без змін.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, у зв`язку із чим рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 скасовано, а справу №0940/2065/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, підставою для скасування рішення судів та направлення справи на новий розгляд стало ненадання судами належного обґрунтування доводам позивача, що після проведеного 04.09.2018 перерахунку пенсії відповідачем було здійснено черговий перерахунок пенсії на підставі розпорядження від 06.09.2018 без його заяви та у порушення вимог ст. 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Також, Верховним Судом вказано, що судами попередніх інстанцій не було встановлено, яким чином відбувалося нарахування позивачу пенсії у розмірі 75254,52 згідно із розпорядженням від 04.09.2018, а потім у розмірі 16261,83 грн. згідно із розпорядженням від 06.09.2018 та не спростовано доводів скаржника, що результатом розгляду його заяви від 12.07.2018 було саме прийняття відповідачем розпорядження від 04.09.2018, а не розпорядження від 06.09.2018.

Дана адміністративна справа 26.05.2023 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративну справу №0940/2065/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 замінено відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

20.06.2023 на адресу суду скеровано відзив на позову заяву, у якому ГУ ПФУ в Івано-Франківській області заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що 06.09.2018 УПФУ в м. Івано-Франківську, на підставі поданої позивачем чергової заяви від 12.07.2018 про перерахунок пенсії розпорядженням №203753 від 06.09.2018 здійснено перерахунок пенсії позивача з 1 липня 2018 року, згідно якого основний розмір пенсії позивача становить 16 261,83 гривень. Вказує, що на час прийняття спірного розпорядження від 06.09.2018 відповідач керувався вимогами ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окрім того, звертає увагу суду, що з 11.10.2017 розрахунок розміру пенсії здійснювався відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017. Враховуючи викладене вище, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.07.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області додаткові пояснення щодо листа-роз`яснення від 03.01.2018 №67/03, підстав для прийняття розпорядження від 04.09.2018, 06.09.2018 №203753, обґрунтування розрахунку нарахування позивачу пенсії у розмірі 75254,52 згідно із розпорядженням від 04.09.2018, а потім у розмірі 16261,83 грн. згідно із розпорядженням від 06.09.2018.

06.07.2023 на адресу суду скеровано додаткові пояснення відповідача від 05.07.2023 №0900-0903-7/31314, які було передано судді 10.07.2023, що підтверджується відомостями з автоматизованої системи діловодства суду.

У вказаних вище поясненнях ГУ ПФУ в Івано-Франківській області обґрунтувало, що лист-роз`яснення від 03.01.2018 №67/03 було надано на запит відповідача щодо алгоритму перерахунку пенсії у зв`язку із змінами у законодавстві з 11.10.2017 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017. Окрім того, пояснило, що розпорядження від 04.09.2018 №203753 дублює розпорядження про масовий перерахунок від 01.10.2017 №230 і не має жодного стосунку до заяви позивача від 12.07.2018. Водночас, зазначає, що при перерахунку пенсії позивача розпорядженнями від 01.10.2017 №230 та 04.09.2018 №203753 пенсійними органами помилково було враховано заробіток позивача виключно за останні два роки перед зверненням (відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006), а не за період з 01.07.2000 (як це передбачено чинним законодавством). Вказує, що підставою для прийняття розпорядження від 06.09.2018 №203753 є заява ОСОБА_1 від 12.07.2018. При проведенні перерахунку взято до уваги розмір заробітної плати позивача за період з 01.07.2000 по 30.06.2018 та стаж його роботи по 30.06.2018. Таким чином, вважає, що при прийнятті розпорядження від 06.09.2018 №203753 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області діяло в межах чинного законодавства, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, із урахуванням меж доказування, окреслених Верховним Судом у постанові від 10.05.2023, суд встановив наступне.

Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 01.07.1988 призначено пенсію по інвалідності ІІ групи (т.1, а.с. 30).

У подальшому виплата пенсії позивачу здійснювалась відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» (т. 2, а.с. 22).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести позивачу перерахунок призначеної пенсії з 01.03.2006, виходячи із фактично одержуваного розміру зарплати позивача за період з 01.03.2004 по 28.02.2006 без обмеження максимальним розміром та виплатити у зв`язку з цим різницю суми, між отриманою та перерахованою пенсією у відповідності до законодавства з 01.03.2006; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у випадку проведення наступних перерахунків, передбачених законодавством, проводити позивачу перерахунок із заробітної плати за два останніх роки виходячи із фактично одержуваної позивачем зарплати без обмеження максимальним розміром з урахуванням вимог чинного законодавства (т. 1, а.с. 31-32).

У матеріалах справи також наявна ухвала Івано-Франківського міського суду від 30.10.2007 про роз`яснення постанови Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006, відповідно до якої, судом вирішено зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача, виходячи з фактично одержуваного розміру зарплати позивача за період з 01.03.2004 по 28.02.2006, тобто заробітку, який отримав останній за вказаний період за місцем праці, без обмеження максимальним розміром, а у випадку проведення наступних перерахунків, передбачених законодавством, проводити позивачу перерахунок із заробітної плати за два останніх роки виходячи із фактично одержуваної позивачем зарплати, - заробітку, який отримав останній за вказаний період за місцем праці за відомістю із врахуванням утримання обов`язкових внесків до бюджету та державних цільових фондів, без обмеження максимальним розміром, та з врахуванням вимог чинного законодавства, тобто вимог законодавства щодо порядку проведення такого перерахунку (т. 1, а.с. 33-34).

Як з`ясовано судом та не заперечується відповідачем, позивач неодноразово (кожні два роки) звертався до УПФУ в м. Івано-Франківську із заявами про перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням його заробітку, і такий перерахунок, як вважає відповідач, здійснювався органом пенсійного фонду відповідно до вищезазначеної постанови Івано-Франківської міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006.

Зокрема, після перерахунку з 01.10.2017 розмір пенсії позивача становив 75254,52 грн., що підтверджується копією розпорядження від 01.10.2017 №230 (а.с. 9).

12.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006. До вказаної заяви долучено довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням №1387 і довідку №1519 про проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та отримання грошового забезпечення (т. 1, а.с. 37-39).

04.09.2018 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську прийнято розпорядження №203753, відповідно до якого проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та здійснено нарахування пенсії з обмеженням максимальним розміром до виплати з 01.01.2018 по 01.07.2018 в сумі 13730,00 грн., а з 01.07.2018 в сумі 14350,00 грн. (т. 1, а.с. 10).

Воднораз, відповідачем 06.09.2018 прийнято розпорядження за тим самим номером №203753, згідно якого нарахований розмір пенсії позивача визначено 16261,83 гривень, з обмеженням максимальним розміром щодо виплати 14350, 00 гривень (т. 1, а.с. 11).

Позивач, 02.10.2018 звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації про розмір отримуваної пенсії у 2017 і 2018 роках, на що УПФУ в м. Івано-Франківську листом від 16.10.2018 за №396/М-15 надано відповідь.

Вказаним листом повідомлено позивача, що з 11.10.2017 внесено зміни до законодавчих актів у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 за №2148-VІІІ, тому рішення суду необхідно виконувати в межах покладених судом зобов`язань, а починаючи з 11.10.2017 розрахунок розміру пенсії здійснити відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017. Окрім того, зазначено, що з 1 липня 2018 року позивачу проведено перерахунок пенсії згідно поданої ним заяви від 12.07.2018 і даних персоніфікованого обліку за 2000-2018 роки у відповідності із внесеними змінами, в результаті чого максимальний розмір пенсії позивача становить 14 350,00 гривень (т. 1, а.с. 8).

Позивач, не погоджуючись із розпорядженням УПФУ в м. Івано-Франківську від 06.09.2018 №203753, яким визначено розмір нарахованої пенсії 16261,83 гривень, звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із норм, що були чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі Закон України №2262-ХІІ).

Розміри пенсій особам з числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, які одержують пенсію в органах Пенсійного фонду України, підлягають перерахунку у випадку, передбаченому частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України №2262-ХІІ, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України №2262-ХІІ, при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Як встановлено судом, позивач кожні два роки звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії у зв`язку із збільшенням його заробітку, і такий перерахунок здійснювався органом Пенсійного фонду відповідно до постанови Івано-Франківської міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006.

При цьому, постановою Івано-Франківської міського суду Івано-Франківської області від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006 було зобов`язано пенсійні органи проводити позивачу усі перерахунки, передбачені законодавством, із заробітної плати за два останніх роки виходячи із фактично одержуваної позивачем зарплати, - заробітку, який отримав останній за вказаний період за місцем праці за відомістю із врахуванням утримання обов`язкових внесків до бюджету та державних цільових фондів, без обмеження максимальним розміром, та з врахуванням вимог чинного законодавства, тобто вимог законодавства щодо порядку проведення такого перерахунку (т. 1, а.с. 33-34).

Слід зазначити, що з 11.10.2017 частково, а з 01.01.2018 у повному обсязі набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-УІІІ від 03.10.2017, яким були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003.

Пунктом 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Після перерахунку з 01.10.2017 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015 та 2016 роки розмір пенсії позивача становив 75254,52 грн., що підтверджується копією розпорядження від 01.10.2017 №230 (т. 1, а.с. 9).

Водночас, судом встановлено, що при обрахунку основного розміру пенсії пенсійними органами взято 80% від доходу ОСОБА_1 за останні два роки перед зверненням (т. 1, а.с. 9).

Згідно із розпорядженням від 01.10.2017 №230, розмір пенсії ОСОБА_1 обчислено виходячи із таких складових:

49349,896 грн. основний розмір пенсії від заробітку (61687,37 грн. середньомісячний заробіток на виконання рішення суду за останні 2 роки) * 80% (відсоток втрати працездатності);

580,80 грн. підвищення інвалідам війни;

12 550,75 грн. надбавка за проживання в гірській місцевості;

435,60 грн. підвищення за особливі заслуги перед Україною;

12 337,47 грн. збільшення (т. 1, а.с. 9).

При цьому, розмір пенсії позивача обмежено десятьма прожитковими мінімумами до 10740 грн. (т. 1, а.с. 9).

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону України №2262-ХІІ, (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічні правові позиції щодо обмеження пенсії максимальним розміром наведено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17 та від 21.12.2021 №120/3552/21-а, від 26.01.2022 у справі №569/2950/17.

Водночас, суд вимушений констатувати, що позивачем не ставилось питання щодо протиправності обмеження його пенсії максимальним розміром у 2017 році.

Натомість, на думку ОСОБА_1 , його право на належне пенсійне забезпечення було порушено після перерахунку пенсії на підставі розпорядження від 06.09.2018 №203753, згідно якого нарахований розмір пенсії позивача визначено у сумі 16261,83 грн.

При чому, як вказує позивач розпорядження від 06.09.2018 №203753 є протиправним у зв`язку із тим, що встановлене без законних на то підстав, оскільки за результатами розгляду його заяви від 12.07.2018 було прийнято розпорядження № 203753 від 04.09.2018, а не розпорядження № 203753 від 06.09.2018.

Згідно із розпорядженням від 04.09.2018 № 203753, розмір пенсії ОСОБА_1 обрахований наступним чином:

49349,896 грн. основний розмір пенсії від заробітку (61687,37 грн. середньомісячний заробіток на виконання рішення суду за останні 2 роки) * 80% (відсоток втрати працездатності);

580,80 грн. підвищення інвалідам війни;

12550,75 грн. надбавка за проживання в гірській місцевості;

435,60 грн. підвищення за особливі заслуги перед Україною;

12 337,47 грн. збільшення.

Загальний розмір пенсії, згідно із розпорядженням від 04.09.2018 № 203753, становить 75254,52 грн.

При цьому, у розрахунку від 04.09.2018 № 203753, як і у розрахунку від 01.10.2017 №230 основний розмір пенсії ОСОБА_1 обрахований із доходу позивача по 31.03.2015.

Більше того, розпорядження від 04.09.2018 № 203753 за механізмом обчислення пенсії до обмеження максимальним розміром повністю дублює розпорядження від 01.10.2017 №230.

Водночас, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 1762 грн.; з 1 липня 1841 грн.

Із урахуванням оновленого прожиткового мінімуму пенсія ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 01.07.2018 виплачувалась сумі 13730,00 грн., а з 01.07.2018 в сумі 14350,00 грн. (т. 1, а.с. 10).

Таким чином, судом спростовано твердження ОСОБА_1 , що за результатами розгляду його звернення від 12.07.2018 було прийнято розпорядження від 04.09.2018 № 203753, оскільки розпорядження від 04.09.2018 № 203753 було прийнято у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму.

Як вже зазначалось судом, 12.07.2018 ОСОБА_1 звернувся до із заявою про перерахунок пенсії для врахування при обчисленні розміру пенсії довідок про заробітну плату №1387 і №1519 (т. 1, а.с. 37-39).

За результатами розгляду даного звернення пенсійними органами було прийнято розпорядження від 06.09.2018 №203753, згідно із яким розмір пенсії ОСОБА_1 було обчислено наступним чином:

10021,432 грн. основний розмір пенсії від заробітку (12522,50 грн. середньомісячний заробіток, обчислений відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» * 80%);

580,80 грн. підвищення інваліду війни 2 групи;

2717,78 грн. підвищення пенсіонерам, які працюють в гірських населених пунктах;

435,60 грн. надбавка за заслуги;

2504,50 грн. підвищення згідно статті 21 ЗВС.

Загальний розмір пенсії позивача відповідно до розпорядження від 06.09.2018 №203753 склав 16 261,83 грн., а після обмеження максимальним розміром 14 350 грн.

З`ясувавши яким чином відбувалося нарахування позивачу пенсії у розмірі 75254,52 грн згідно розпорядження від 04.09.2018, а потім у розмірі суми 16261,83 грн згідно розпорядження від 06.09.2018, судом зроблено висновок, що спірним у даних правовідносинах є механізм обчислення основного розміру пенсії від заробітку, оскільки саме зміна цієї величини слугувала зменшенню розміру пенсії ОСОБА_1 .

Так, згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідач, здійснюючи 06.09.2018 перерахунок пенсії позивачу виходив із заробітку ОСОБА_1 за весь період страхового стажу з 01.07.2000 по 30.06.2018, що підтверджується розрахунком заробітку позивача за номером пенсійної справи 203753 (т. 2, а.с. 228-234).

Водночас, позивач наголошує на тому, що розмір його пенсії має обчислюватися відповідно до постанови Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006 а саме заробіток має враховуватися за останні два роки з моменту звернення за перерахунком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.

Так, положеннями статті 44 Закону України №2262-ХІІ (в редакції Закону з 04.04.2006) визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби, які пропрацювали після призначення пенсії по інвалідності не менш як 2 роки з більш високим заробітком, ніж той, з якого було обчислено пенсію, встановлюється за їх заявою новий розмір пенсії з урахуванням заробітку, що визначається в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На таких же умовах провадиться перерахунок пенсії, призначеної у мінімальному розмірі у зв`язку з відсутністю заробітку.

У разі дальшого зростання заробітку пенсіонера провадиться новий перерахунок пенсії за його заявою. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки роботи після попереднього перерахунку.

Розміри пенсій особам з числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, які одержують пенсію в органах Пенсійного фонду України, підлягають перерахунку у випадку, передбаченому частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До 04.04.2006 стаття 44 Закону України №2262-ХІІ мала наступну редакцію, ту яку застосував суд у справі №2-а-556/2006, а саме: пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби, які пропрацювали після призначення пенсії по інвалідності не менш як 2 роки з більш високим заробітком, ніж той, з якого було обчислено пенсію, встановлюється за їх заявою новий розмір пенсії з урахуванням заробітку, що визначається в порядку, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення». На таких же умовах провадиться перерахунок пенсії, призначеної у мінімальному розмірі у зв`язку з відсутністю заробітку.

В разі дальшого зростання заробітку пенсіонера провадиться новий перерахунок пенсії за його заявою. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки роботи після попереднього перерахунку.

Отже, розмір пенсії по інвалідності військовослужбовців до 04.04.2006 обчислювався із урахуванням заробітку, що визначався Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 04.04.2006 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд вкотре вказує, що в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 30.10.2007 про роз`яснення постанови Івано-Франківського міського суду від 15.11.2006 у справі №2-а-556/2006, судом вирішено, що у випадку проведення наступних перерахунків, передбачених законодавством, проводити позивачу перерахунок із заробітної плати за два останніх роки виходячи із фактично одержуваної позивачем зарплати, - заробітку, який отримав останній за вказаний період за місцем праці за відомістю із врахуванням утримання обов`язкових внесків до бюджету та державних цільових фондів, без обмеження максимальним розміром, та з врахуванням вимог чинного законодавства, тобто вимог законодавства щодо порядку проведення такого перерахунку.

Водночас, суд також погоджується із твердженням відповідача, що заробіток позивача на момент його звернення за перерахунком із заявою від 12.07.2018 мав обчислюватися згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, відповідно до п. 4 Розділу XV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Загальний розмір пенсії позивача відповідно до розпорядження від 06.09.2018 №203753 склав 16 261,83 грн., при цьому до проведення перерахунку відповідно до розпорядження від 06.09.2018 №203753 розмір пенсії позивача становив 75254,52 грн.

Таким чином, на переконання суду очевидно, що перерахунок пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у частині обрахунку заробітку, що враховується для обчислення розміру пенсії, був суттєво невигідним для позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) ЄСПЛ вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя: наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що і за розпорядженням від 06.09.2018 №203753, і за розпорядженням від 04.09.2018 №203753, пенсія позивачу виплачувалась із обмеженням максимальним розміром у сумі 14 350 грн., однак правомірність застосування такого обмеження не є предметом розгляду даної справи.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування розпорядження №203753 від 06.09.2018 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження від 06.09.2018 №203753 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.