Справа № 300/289/23
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2023 р. справа № 300/289/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987; з 18.08.1994 по 17.05.1995; з 18.05.1995 по 26.11.1999 та відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки недотримання правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для позивача. Формальні неточності в документах не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що рішенням від 15.12.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (27 років). На день звернення до пенсійного органу із заявою (09.12.2022) позивачу виповнилося 61 рік 11 місяців, страховий стаж склав 21 рік 02 місяці 12 днів. До страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, оскільки в записі про прийняття на роботу наявне виправлення в даті прийняття; з 18.08.1994 по 17.05.1995, оскільки відсутній запис про припинення виплати допомоги по безробіттю; з 18.05.1995 по 26.11.1999, оскільки в записі про звільнення не зазначено посаду відповідальної особи, яка засвідчила підпис. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.26).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зараховано періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, оскільки в записі про прийняття на роботу наявне виправлення в даті прийняття; з 18.08.1994 по 17.05.1995, оскільки відсутній запис про припинення виплати допомоги по безробіттю; з 18.05.1995 по 26.11.1999, оскільки в записі про звільнення не зазначено посаду відповідальної особи, яка засвідчила підпис. Просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що оскільки позивачем не подано жодних уточнюючих довідок, то Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком (а.с.49).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
09.12.2022 ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33 зворот).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022 №69 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Зазначено, що страховий стаж ОСОБА_2 становить 21 рік 02 місяці 12 днів. До страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, оскільки в записі про прийняття на роботу наявне виправлення в даті прийняття; отримання допомоги по безробіттю з 18.08.1994 по 17.05.1995, оскільки наявний запис про зняття з обліку. Запис про припинення виплати допомоги відсутній; з 18.05.1995 по 26.11.1999, оскільки в записі про звільнення не зазначено посаду відповідальної особи, яка засвідчила підпис (а.с.33).

Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 16.12.2022 №0900-0209-8/43485 повідомило позивача про прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 15.12.2022 №69 (а.с.14 зворот).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі також - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 21 року 02 місяців 12 днів страхового стажу.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення (надалі також - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі також - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

20.06.1974 постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162, яка діяла у спірний період роботи позивача з 07.12.1984 по 16.05.1987).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

За змістом пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.8. Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Згідно з пунктом 2.9. Інструкції №162 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Відповідно до пунктів 2.25, 2.26 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1. Інструкції № 162).

Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162.

Згідно із пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції, чинній у періоди роботи позивача з 18.08.1994 по 17.05.1995, з 18.05.1995 по 26.11.1999).

Так, згідно пункту 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції №58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4. Інструкції №58).

Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

За приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як слідує із записів №№ 11-12, 20-21, 22-23 трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 06.08.1988 (а.с.11) позивач у спірний період:

- 07.12.1984 прийнята на роботу на посаду інженера лабораторії механізації до інституту ВНИИП «Вторцветмет» на підставі наказу від 06.12.1984 №164-к;

- 16.05.1987 у зв`язку із реорганізацію структури наукової частини інституту переведена на посаду інженера відділу підготовки згідно наказу від 16.05.1987 №54-к;

- 18.08.1994 призначена виплата допомоги по безробіттю згідно ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення» Будьоннівським районним центром зайнятості м. Донецька на підставі наказу №200 а від 18.08.1994;

- 17.05.1995 знята з обліку;

- 18.05.1995 прийнята на роботу на посаду бухгалтера до Донецької філії АТ «Грант ЛТД» на підставі наказу №16 від 18.05.1995;

- 26.11.1999 звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №71 від 26.11.1999.

Згідно запису №11 трудової книжки, що міститься на аркуші 8 трудової книжки, позивач 07.12.1984 прийнята на роботу до інституту ВНИИП «Вторцветмет» (наказ від 06.12.1984 №164-к) (а.с.12). При цьому, у даті прийняття на роботу «07.12.1984» міститься незначне виправлення у числі прийняття на роботу, а саме в цифрі «7». Разом з цим, дата наказу про прийняття на роботу містить чітко і без виправлень число, місяць та рік прийняття, а саме 06.12.1984.

На аркуші 8 трудової книжки міститься запис №12 про переведення позивача до відділу підготовки цього ж інституту у зв`язку із реорганізацією (наказ від 16.05.1987 №54-к) (а.с.12).

Крім того, суд зазначає, що згідно запису №19 трудової книжки, що міститься на аркуші 12 трудової книжки, позивач 17.05.1994 звільнена з роботи із вказаного вище інституту (наказ від 17.05.1994 №76-к) (а.с.12 зворот, 13). Міститься відбиток печатки та підпис відповідальної особи Донецького державного інституту кольорових металів (07.02.1992 інститут ВНИИП «Вторцветмет» перейменовано у Донецький державний інститут кольорових металів згідно запису №16 трудової книжки позивача) (а.с.13).

На переконання суду, виправлення у даті прийняття на роботу позивача шляхом поправлення ручкою саме по собі як єдиний недолік, в спірному випадку не може бути свідченням про недостовірність вказаного запису у трудовій книжці ОСОБА_2 та відсутність у позивача стажу роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987 в інституті ВНИИП «Вторцветмет».

При цьому суд зауважує, що позивач працювала у вказаному вище інституті до 17.05.1994.

Таким чином, період роботи позивача з 07.12.1984 по 16.05.1987 на посаді інженера в інституті ВНИИП «Вторцветмет», відповідно до записів №11, 12 трудової книжки повинен бути зарахований до страхового стажу позивача.

Відповідачем 1 також не зараховано до страхового стажу роботи позивача період з 18.05.1995 по 26.11.1999, оскільки в записі про звільнення не зазначено посаду відповідальної особи, яка засвідчила запис.

Так, згідно запису №22 трудової книжки, що міститься на аркуші 16 трудової книжки, позивач 18.05.1995 прийнята на роботу на посаду бухгалтера до Донецької філії АТ «Грант ЛТД» (наказ №16 від 18.05.1995).

На аркуші 16 трудової книжки позивача міститься запис №23 про звільнення позивача 26.11.1999 із вказаного товариства (наказ №71 від 26.11.1999).

Записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 18.05.1995 по 26.11.1999 у Донецькій філії АТ «Грант ЛТД» містять чітку дату прийому на роботу, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працювала позивач, відбиток печатки підприємства, підпис відповідальної особи.

Суд зазначає, що відсутність наведення посади відповідальної особи, яка засвідчила запис про звільнення працівника 26.11.1999 з Донецької філії АТ «Грант ЛТД», за наявності відтиску печатки підприємства та при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для незарахування цього періоди роботи до стажу позивача та позбавлення її права на соціальний захист.

Суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Отже, твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірні періоди як підстави для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо періоду отримання позивачем допомоги по безробіттю з 18.08.1994 по 17.05.1995, суд зазначає таке.

Підставою для відмови пенсійного органу в зарахуванні вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача стало те, що у трудовій книжці наявний запис про зняття з обліку, а запис по припинення виплати допомоги відсутній.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 09.07.2003) періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, визначених Законом.

Згідно із підпунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, станом на час перебування позивача на обліку у центрі зайнятості з 18.08.1994 по 17.05.1995) до стажу роботи зараховується також період одержання допомоги по безробіттю.

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також Порядок №22-1) передбачено, що період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Як встановлено судом, згідно записів №20-21 трудової книжки позивача 18.08.1994 ОСОБА_2 призначена виплата допомоги по безробіттю Будьоннівським районним центром зайнятості м. Донецька, 17.05.1995 позивач знята з обліку.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 26 Закону України «Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №803-XII, (чинного у період отримання позивачем допомоги по безробіттю) працівникам, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, і військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату без права на пенсію, за умови їх реєстрації в службі зайнятості не пізніше десяти календарних днів до закінчення тримісячного строку як таких, що шукають роботу, гарантується: право на одержання допомоги по безробіттю у розмірі 75 процентів середньої заробітної плати за останнім місцем роботи протягом наступних трьох місяців і 50 процентів - протягом наступних шести місяців, але не більше середньої заробітної плати, що склалася в народному господарстві відповідної області, і не нижче встановленої законодавством мінімальної заробітної плати.

Тобто, право на одержання допомоги по безробіттю гарантувалося працівникам описаною вище нормою Закону України «Про зайнятість населення» протягом дев`яти місяців.

Зі змісту трудової книжки позивача слідує, що допомога по безробіттю була призначена позивачу 18.08.1994, а 17.05.1995 (через 9 місяців) ОСОБА_2 була знята із обліку у центрі зайнятості, а 18.05.1995 позивач прийнята на роботу до Донецької філії АТ «Гран ЛТД».

Трудова книжка позивача не містить записів про зупинення чи припинення виплати допомоги по безробіттю до зняття ОСОБА_2 з обліку у центрі зайнятості.

Пенсійним органом не надано доказів того, що позивач не отримувала державну допомогу по безробіттю або періоди отримання державної допомоги по безробіттю не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно отримання державної допомоги по безробіттю зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд виснує, що період з 18.08.1994 по 17.05.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини 4 пункту 1.8 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього, орган пенсійного фонду не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, з 18.08.1994 по 17.05.1995, з 18.05.1995 по 26.11.1999, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022 №69 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 09.12.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заяви ОСОБА_2 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. При цьому, органом, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 09.12.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, з 18.08.1994 по 17.05.1995, з 18.05.1995 по 26.11.1999 є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від сплати судового збору згідно підпункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір».

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.12.2022 №69.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 09.12.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 07.12.1984 по 16.05.1987, з 18.08.1994 по 17.05.1995, з 18.05.1995 по 26.11.1999, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ),

відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008).

відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.