Справа № 240/4268/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Житомир справа № 240/4268/23

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Головне управління ДПС у Житомирській області звернулось до суду з позовом про стягнення податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі у сумі 28042,94 грн.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали направлено на адресу, що вказана у позовній заяві.

Ухвалою суду від 28.04.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 12.05.2023 продовжено розгляд справи.

Рекомендований лист 29.06.2023 повернувся на адресу суду, із зазначенням в довідці Укрпошти причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Суд зауважує, що поштова кореспонденція надсилалась на адресу відповідача, яка вказана у відповіді ДМС України Управління Державної Міграційної Служби України в Житомирській області Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, яку надано на запит суду.

Частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Так, застосовуючи принцип аналогії закону, суд зазначає, що відповідно до частини 11 статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Оскільки поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі повернулось на адресу суду з незалежних від суду причин, суд приходить до висновку, що вищезазначена ухвала вручена відповідачу належним чином.

Відповідач у строк встановлений судом та станом на 10.07.2023 відзив на позов не подала, як і будь які докази у спростування позовних вимог. Клопотань про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У період із 12.06.2023 по 07.07.2023 (включно) головуюча суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 є платником податків та подає до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, в яких визначає свої податкові зобов`язання з податку на доходи, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Відповідно до зведеного розрахунку сум податкового боргу, податкова заборгованість відповідача становить 28042,94 грн, з яких: з податку на доходи, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування ( основний платіж) складає 26980,62 грн; пеня - 1062,63 грн.

Заборгованість з основного платежу виникла на підставі поданих відповідачем податкових декларації про майновий стан та доходи:

- від 02.05.2018 №50802: основний платіж 9963,50 грн, з якого не сплачено в строки 9458,59 грн

- від 02.05.2019 №44932: основний платіж 17522,03 грн, з якого не сплачено в строки 17552,03 грн.

Пеню нараховано:

- в розмірі 236,20 грн на податкову декларацію про майновий стан та доходи № від 04.05.2016;

- в розмірі 624,59 грн на податкову декларацію про майновий стан та доходи № від 03.05.2017;

- в розмірі 77,32 грн на податкову декларацію про майновий стан та доходи від 02.05.2018 №50802.

Позивачем направлялась на адресу відповідача вимога форми Ф №7895/17 від 11.08.2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.15.1ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 16.1.4п.16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідач подавала до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан і доходи, в яких визначала свої податкові зобов`язання з податку на доходи, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, проте не сплачувала податкові зобов`язання у повному обсязі.

Згідно з п.п. 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом п. 59.1 ст. 59 ПКУ визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст.59 ПКУ).

Позивачем, з метою погашення податкового боргу, направлялася боржнику податкова вимога форми №7895/17 від 11.08.2016. про наявну заборгованість у розмірі 525,45 грн.

Станом на час звернення позивача до суду з цим позовом податковий борг відповідачем не був сплачений.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир,10003, РНОКПП/) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі у сумі 28042 (двадцять вісім тисяч сорок дві) гривні 94 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук