Справа № 300/2637/23
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2023-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2023 р. справа № 300/2637/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.02.2023 за №000758/0701,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У відповіді на відзив, який надійшов до суду 13.06.2023, позивач вказав, що вся готова продукція (як основна так і попутна) протягом 2022 року реалізовувалася за звичайними цінами, які відповідали ринковим, вищими за виробничу собівартість, відповідно в результаті кожної такої операції був отриманий економічний ефект у вигляді прибутку та збільшення чистих активів підприємства (а.с.123-127).
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" пройшло процедуру державної реєстрації 12.07.2010, перебуває на обліку в органі податкової служби, є платником податку на додану вартість. Згідно із зареєстрованим видом економічної діяльності здійснювало: виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у. (основний) (КВЕД 20.59); виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари (КВЕД 17.21); виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин (КВЕД 20.13); виробництво інших основних органічних хімічних речовин (КВЕД 20.14); неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90) ; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29).
На підставі направлень від 27.12.2022 №3561 та наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 20.12.2022 №2102-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" з питань законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення, яке становить більше 100 тис.грн. по декларації за жовтень 2022 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом складено акт від 17.01.2023 №303/09-19-07-01/37130116 (а.с.11-23).
Податковим органом встановлено порушення позивачем вимог, а саме:
Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" 25.01.2023 подано керівнику ГУ ДПС в Івано-Франківській області заперечення до акту документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, в яких просило врахувати такі під час винесення рішення за результатами перевірки (а.с.24-27).
Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" подано до ДПС України скаргу від 03.03.2023, за результатами розгляду якої податкове повідомлення-рішення №000758/0701 від 15.02.2023 залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.33-43).
Вважаючи неправомірність дій відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення №000758/0701 від 15.02.2023, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власних, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (п. 14.1.191 п.14.1 ст. 14 Податковий кодексу України).
Пунктом 22.1 ст.22 Податкового кодексу визначено, що об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких, податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
В підпункті "а" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом (пункт 187.7 статті 187 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Термін «звичайна ціна» визначено у підпункті 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого, під звичайною ціною розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 Податкового кодексу України.
За визначенням підпункту 14.1.219 цього ж пункту, під ринковою ціною розуміється ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
А ринок товарів (робіт, послуг) це сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (підпункт 14.1.218 цього ж пункту).
Статтею 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Суд звертає увагу податкового органу на те, що обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін у цьому випадку покладається на контролюючий орган.
З матеріалів справи вбачається, що 04.01.2021 позивач (продавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімпром-Стандарт" (покупець) уклали договір поставки продукції №06-2021, згідно предмету якого позивач зобов`язується поставити покупцю кислоту соляну технічну марки «Б» в кількості 1000 тн. Ціна товару на момент заключення договору становить 2000 грн./тн, ПДВ 20% - 400 грн. Ціна з врахуванням ПДВ 2400 грн./тн. Сторонами договору вносилися зміни до такого, зокрема щодо ціни товару. Згідно додатку №1 від 09.08.2021 ціна за товар з урахуванням ПДВ , що поставляється становила 2600 грн./тн, згідно додатку №2 від 20.10.2021 2880 грн./тн, згідно додатку №3 від 14.12.2021 3120 грн./тн, згідно додатку №4 від 16.02.2022 3360 грн./тн, згідно додатку №6 від 19.05.2022 4500 грн./тн, згідно додатку №7 від 27.06.2022 5640 грн./тн, згідно додатку №7/а від 27.06.2022 4500 грн./тн, згідно додатку №8 від 26.07.2022 6768 грн./тн, згідно додатку №9 від 31.08.2022 - 7783,20 грн./тн (а.с.90-94).
Також суд на підставі оцінки доказів у справі (договору поставки з додатками до нього, накладної №412 від 05.10.2022, сертифікату якості №151, наказу про облікову політику підприємства від 17.08.2010 зі змінами, технічних умов зі змінами, акту прийому-передачі нормативно-технічної документації, виписки з постійного технологічного регламенту виробництва діоксиду кремнію-кремнезему, експертного заключення) встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" при здійсненні операцій з постачання власно виробленої кислоти соляної технічної ТОВ "ХІМПРОМ-СТАНДАРТ" формувало податкові зобов`язання з податку на додану вартість, виходячи з договірної вартості продукції, та склало за такими операціями податкову накладну, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Сторони не заперечують, що поставка відбулася за цінами, які зазначені в договорі.
Відповідач, застосувавши статистичні дані про середню ціну реалізації окремої продукції іншими суб`єктами господарювання, зробив висновок, що позивач реалізував власну продукцію за цінами, які нижчі за звичайні ціни.
Водночас, суд зазначає, що ТОВ "Завод ДК Орісіл" є виробничим підприємством, яке засновано на капіталі товариства, та не містить у складі свого капіталу державної частки, при здійсненні своєї господарської діяльності керується власними інтересами, спрямованими на погашення зобов`язань та отримання прибутку з безумовним урахуванням кон`юнктури діючих у відповідному періоді ринкових цін на товари/послуги.
При укладенні договорів на постачання виробленої продукції Товариство враховує отримані пропозиції покупців з урахуванням тенденцій на ринках. Ціни коливаються в залежності від умов реалізації, об`ємів поставок, способів пакування, транспортування, ситуації на ринку гуртових партій продукту тощо. Відповідно, ціни на готову продукцію формуються на ринкових умовах шляхом прямих переговорів з покупцями, про що свідчать звернення окремих покупців продукції (ТОВ "Виробничо-технологічне підприємство Промтеххім", ТОВ "Скайхім", ТОВ "Неохім В"), наявні в матеріалах справи.
Контролюючим органом не враховано, що соляна кислота технічна марки «Б» є попутною продукцією, яка утворюється в технологічному процесі виробництва діоксиду кремнію - основної продукції підприємства. І як зазначав позивач, об`єм ємностей, призначених для зберігання соляної кислоти, у підприємства обмежений і якщо всі ємності будуть заповнені, виробництво готової продукції зупиниться, що власне зумовлює необхідність швидкої реалізації максимальної кількості соляної кислоти задля забезпечення стабільного процесу виробництва.
При цьому, суд встановив, що в даному випадку відпускна ціна соляної кислоти визначається на умовах EXW і не включає в себе вартість транспортування. Також суд бере до уваги посилання позивача на те, що на відпускну ціну впливає ситуація на ринку гуртових партій продукту, який у зимові місяці перебуває на спаді, а також про необхідність врахування властивостей соляної кислоти, зокрема, замутнення та низьку концентрацію, які влаштовують обмежене коло споживачів.
Окрім цього, суд встановив, що досить велику питому вагу у кінцевій ціні для споживача вказаного товару має вартість його транспортування, яке обумовлено тим, що до транспортних засобів для перевезення кислоти висуваються додаткові вимоги щодо відповідності тари під залив (кубові ємності або автоцистерна мають відповідати відповідним вимогам УкрСЕПРО), відповідності для перевезення небезпечних вантажів (автомобіль має відповідати 8 класу перевезення небезпечних вантажів).
Норми Податкового кодексу України (не враховуючи норми для окремих (специфічних) видів операцій): визначають, що база оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, що відповідають ринковим; встановлюють низку обов`язкових умов відповідності ціни поставки (договірної ціни) ринковій ціні, однією з яких є володіння сторонами достатньою інформацією про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах; передбачають можливість доведення невідповідності рівню ринкових цін договірної ціни.
Таким чином, при визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг враховується рівень звичайних цін на таку продукцію та не враховується розмір собівартості такої продукції.
При цьому, контролюючий орган повинен співставити не лише вид та якість товару, але і порівняти економічні (комерційні) умови поставки товару, його кількість, строки поставки та оплати товару, можливі знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари. Крім того, відповідачем не обґрунтовано, за який період визначено середню ринкову ціну на такий товар, що позбавляє можливість суду перевірити обґрунтованість її розрахунку.
Суд зазначає, що за загальним правилом суб`єкти господарювання реалізують продукцію за ціною, визначеною в договорі, чого і дотримувався позивач, виконуючи умови договору та додатків до нього.
До факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних із виробництвом товару, належать: рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни. При цьому, прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами, а відтак продаж позивачем продукції за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача (зазначені висновки щодо застосування норм права сформовані у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № П/811/1512/14).
З урахуванням того факту, що протягом періоду перевірки зазначені критерії щодо діяльності Товариства не виконувалися, висновки контролюючого органу про те, що розумні економічні причини (ділова мета) відсутні, є суто фіскальними та не відповідають міжнародним стандартам податкового контролю.
Отже, висновок про заниження позивачем рівня звичайних цін податковим органом зроблено всупереч вимог п.п. 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, які діяли станом на час періоду, який перевірявся. Відповідачем у ході перевірки не наведено жодного доказу того, що ціни реалізації продукції власного виробництва позивача є нижче звичайних цін.
Варто також зазначити, що з метою збереження ринків збуту продукції підприємства та отримання прибутку у майбутньому, при визначенні ціни товарів під час укладення договорів у періоді, що перевіряється, позивач виходив з оцінки ситуації на відповідному ринку та інформації про такі товари та ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів з наявності розумних економічних, соціальних та інших причин (ділової мети) укладення угод купівлі-продажу.
Позивачем зазначено, що головною діловою метою господарювання для Товариства є як отримання доходу, так і утримування позицій на ринках збуту. Як зазначив позивач, вся готова продукція протягом 2022 року реалізовувалася за звичайними цінами, які відповідали ринковим, вищими за виробничу собівартість, відповідно в результаті кожної такої операції був отриманий економічний ефект у вигляді прибутку та збільшення чистих активів підприємства. Дане твердження підтверджується поданими податковими деклараціями з податку на прибуток підприємств за 2022 рік, фінансовою звітністю за 2022 рік, бухгалтерськими довідками (а.с.128-134).
У постанові від 17.03.2020 у справі №812/9439/13-а Верховний Суд зазначив, що зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому. В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що договірна ціна продажу позивачем власної продукції не відповідала рівню звичайних (ринкових) цін, і така невідповідність була встановлена шляхом дотримання суб`єктом владних повноважень процедури та вчинення дій, що визначені законодавством України.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У даному випадку, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, суд вважає, що ТОВ "Завод ДК Орісіл" підтверджено, що встановлена ним ціна є обґрунтованою, звичайною ціною соляної кислоти технічної марки «Б».
Відповідно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню.
Враховуючи приписи ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод ДК ОРІСІЛ" 2684 грн. сплачених судових витрат.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.