Справа № 280/10510/21
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2023 року м. Дніпросправа № 280/10510/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року в адміністративній справі №280/10510/21 (суддя у 1 інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати п. 21 рішення №35 чотирнадцятої сесії дев`ятого скликання Приморської міської ради від 30.07.2021 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачу;

- зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача від 10.06.2021 року та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність згідно з ст. 116, 118 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Приморської ОТГ (с. Преслав Бердянського району), яка розташована на земельній ділянці комунальної форми власності кадастровий номер: :15:021:0050, на підставі графічних матеріалів з позначкою бажаного місця розташування, що додавались до клопотання, орієнтованою площею 2.000 га.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано пункт 21 рішення №35 чотирнадцятої сесії дев`ятого скликання Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області від 30.07.2021 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_1 . Зобов`язано Приморську міську раду Бердянського району Запорізької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер: :15:021:0050, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів, на території Приморської ОТГ (с. Преслав Бердянського району) на підставі її заяви від 10.06.2021 року. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що земельна ділянка, на яку претендую позивач, рішенням міської ради від 26.05.2020 р. № 33 зарезервована як перспективна земля для створення громадського пасовища та сінокосу, необхідна жителям громади для сінокосіння та випасання худоби. Крім того, судом першої інстанції проігноровано приписи п. 3 ст. 83, ч. 2 ст. 34 Земельного кодексу України, якими керувався відповідач, приймаючи рішення про резервування земель для створення громадських пасовищ.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до голови Приморської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок земель комунальної власності на території Приморської ОТГ (на території с. Преслав).

До заяви додано наступні документи:

- графічний матеріал, на якому зазначене бажане розташування земельної ділянки, роздруковане з публічної кадастрової карти України (кадастровий номер :15:021:0050);

- копія паспорту позивача НОМЕР_1 від 17.02.2016 року;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Пунктом 21 рішення від 30.07.2021 року №35 чотирнадцятої сесії дев`ятого скликання Приморської міської ради відмовлено громадянці ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована на території Приморської міської ради Приморського району Запорізької області (за межами населеного пункту) згідно з даною план-схемою) для ведення особистого селянського господарства (код згідно з КВЦПЗ:А01.03). Підстава: бажана земельна ділянка зарезервована рішенням сесії Приморської міської ради від 30.10.2018 №32 для створення громадських пасовищ.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлені статтею 121 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «б» частини першої якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Оскільки позивач є громадянином України, вона має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Відповідачем як компетентним органом розглянута заява позивача із прийняттям рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою через існування намірів міської ради оформити та використовувати земельну ділянку з під громадські пасовища.

Статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. №3613-VI (далі - Закон №3613-VI) встановлено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим (стаття 20 Закону №3613-VI).

Відповідно до пунктів «а» і «б» частини другої статті 21 Закону №3613-VI відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру: щодо категорії земель: на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення; щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Отже, зміна цільового призначення земельної ділянки має здійснюватися на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Водночас, що станом на дату прийняття оскаржуваного рішення, а також станом на дату ухвалення рішення в даній справі, докази затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :15:021:0050), яким передбачена зміна її цільового призначення матеріали справи не містять.

Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 р. у справі №815/6309/16 висловлена правова позиція, за якою наміри узаконити виділення земельної ділянки під громадські пасовища не є підставою для відмови особі у реалізації гарантованого конституцією права на землю.

Відтак, оскільки відповідачем не доведено, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, має інше цільове призначення, ніж землі запасу, землі сільськогосподарського призначення, така підстава, як резервування земельної ділянки для створення громадських пасовищ, виходить за межі підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу, для відмови у наданні особи дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначене свідчить про порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України та Закону № 280/97-ВР у питанні надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскарженого рішення відповідача.

Стосовно обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідачем не приведено в апеляційній скарзі жодних доводів в обґрунтування неправильності обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству й суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а позивачем подано відповідачу усі необхідні документи, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України (графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорту громадянина України, копію ідентифікаційного коду), зважаючи на відсутність підстав для відмови, визначених частиною сьомою цієї статті, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач не мав повноважень відмовляти у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно, є правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Доводи апелянта зводяться до неврахування судом першої інстанції резервування земельної ділянки, на яку претендую позивач, рішенням міської ради від 26.05.2020 р. № 33 як перспективних земель для створення громадського пасовища та сінокосу, яка необхідна жителям громади для сінокосіння та випасання худоби, та спростовані приведеними вище висновками суду стосовно того, що такі обставини не можуть бути підставою для надання дозволу для розроблення проекту землеустрою в силу частини сьомої статті 118 Земельного кодексу.

Стосовно посилання апелянта на те, що судом першої інстанції проігноровано приписи п. 3 ст. 83, ч. 2 ст. 34 Земельного кодексу України, якими керувався відповідач, приймаючи рішення про резервування земель для створення громадських пасовищ, суд зазначає, що ці обставини не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідно до вимог Земельного кодексу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України розглядається за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморської міської ради Бердянського району Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року в адміністративній справі №280/10510/21 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.01.2022 року в адміністративній справі №280/10510/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко