Справа № 160/11532/19
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року

м. Київ

справа №160/11532/19

адміністративне провадження № К/9901/35168/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу №160/11532/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (головуючий суддя Прудник С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Бишевської Н.А., суддів - Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.),

УСТАНОВИВ:

І. Історія справи

1. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06 лютого 2019 року);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06 лютого 2019 року).

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що за час проходження військової служби у період з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операцій у м. Часів Яр Донецької області, що підтверджується довідкою командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2018 року за №78.

3. Ураховуючи участь у зазначеній вище антитерористичній операції, ОСОБА_1 було надано статус учасника бойових дій та видано відповідне посвідчення (серія НОМЕР_2 від 03 березня 2018 року), а тому вважав, що має право на пільги, установлені законодавством для учасників бойових дій.

4. 04 листопада 2019 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, проте відповідь на момент подання даної позовної заяви так і не отримав.

5. З огляду на викладене, вважав протиправною таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік.

6. Переконував, що на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не було проведено з останнім усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2017 року по 2019 рік.

Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій

7. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року, адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06 лютого 2019 року);

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (06 лютого 2019 року).

8. Так, суди попередніх інстанцій зазначили, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не установлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

9. Зазначили, що положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

10. З цих підстав суди указали на те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

11. При вирішенні цього спору керувались висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.

Короткий зміст касаційної скарги

12. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями у частині задоволених позовних вимог за період 2917 та 2019 року, Військовою частиною НОМЕР_1 подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у цій частині.

13. Як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі указує на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

14. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах між військовими частинами та військовослужбовцями в установленні з якого часу у учасників бойових дій виникає право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та по який час при звільненні або виключенні зі списків військової частини, ( якщо накази про звільнення військовослужбовців підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини в поточному році) можливо застосувати пільги щодо компенсації додаткової відпустки.

15. Указує, що з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року позивач дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, однак статус учасника бойових дій він отримав саме 03 березня 2018 року, а тому, переконує, що право на пільги, передбачені пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у нього виникло також з 03 березня 2018 року.

16. Звертає увагу на те, що абзацом шостим пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним зі списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються, тобто вважає, що у 2019 році під час виключення зі списків частини на позивача не поширювався жоден із видів відпусток.

17. Додатково посилається, також, на пункт 4 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 (далі - Порядок №260), яким передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.

Позиція інших учасників справи

18. 21 січня 2021 року до касаційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу відповідача.

19. Так, позивач указує, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. З огляду на викладене вважає, що має право на пільги, передбачені для учасників бойових дій, за 2017 рік, оскільки саме у цьому році він брав участь у бойових діях.

20. Щодо права на пільгову відпустку у 2019 році зазначає, що у період з 29 грудня 2018 року (дата наказу про звільнення з військової служби) по 06 лютого 2019 року (день виключення зі списків особового складу) він продовжував займати посаду старшого оперативного чергового, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та отримував від Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення.

21. Вважає, що законодавець ототожнює поняття «звільнення з військової служби» та «виключення зі списків особового складу», а тому ОСОБА_1 до 06 лютого 2019 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що на його думку є достатньою підставою для отримання пільг, передбачених для учасників бойових дій Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції

22. 21 грудня 2020 року до касаційного суду надійшла скарга Військової частини НОМЕР_1 .

23. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 грудня 2020 року для розгляду справи №160/11532/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.

24. Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2021 року відкрито касаційне провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №160/11532/19 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

25. Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №160/11532/19.

26. Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2023 року закінчено підготовчі дії у цій справі; справу №160/11532/19 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

27. Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у цій справі.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

28. ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 03 березня 2018 року (Серія НОМЕР_2 ), яке видано Військовою частиною НОМЕР_3 .

29. Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2018 року за №78 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, позивач в період з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у м. Часів Яр Донецької області.

30. Як вбачається із витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) полковника ОСОБА_2 від 06 лютого 2019 року №27 підполковника ОСОБА_1 , старшого оперативного чергового запасного командного пункту військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №771 з військової служби у запас за пунктом «К» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що 06 лютого 2019 року справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Соборного РВК м. Дніпра.

31. З 06 лютого 2019 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

32. 04 листопада 2019 року на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 позивач направив засобами поштового зв`язку вимогу щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додатковї відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 лютого 2019 року.

33. Не отримавши відповідь від відповідача на означену вимогу, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Позиція Верховного Суду

34. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

35. Верховний Суд зауважує, що у частині задоволення позовної вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №160/11532/19 не оскаржуються, а тому Верховний Суд не перевіряє застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у цій частині.

36. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 04 січня 2021 року слідує, що провадження у цій справі відкрито з підстав, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах між військовими частинами та військовослужбовцями в установленні з якого часу у учасників бойових дій виникає право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та по який час при звільненні або виключенні зі списків військової частини, (якщо накази про звільнення військовослужбовців підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини в поточному році) можливо застосувати пільги щодо компенсації додаткової відпустки.

37. Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі установлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

Щодо права позивача на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік.

38. Аргументуючи наявність підстав для скасування судових рішень у цій частині Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що у період з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року позивач дійсно безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою командира Військової частини НОМЕР_1 №78 від 05 березня 2018 року. Указувала, що статус учасника бойових дій, відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 03 березня 2018 року ОСОБА_1 отримав саме 03 березня 2018 року, а тому, вважає, що право на пільги, передбачені пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому було надано лише з 03 березня 2018 року.

39. Переконувала, що довідка, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2018 року №78 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, але не підтверджує відповідний статус.

40. З цього приводу Суд зазначає, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

41. Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено перелік пільг, що надаються учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

42. Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

43. Стаття 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» містить розширений перелік осіб, які визнаються учасниками бойових дій.

44. Так, відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 указаного закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

45. У свою чергу, Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок №413; тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, та категорії таких осіб.

46. Так, відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

47. Пунктами 2-1, 4 указаного Порядку передбачено, що статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

48. Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій для осіб, які брали участь в антитерористичній операції є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

49. Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що право на отримання пільг, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виникло у позивача під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у період з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року.

50. Водночас, право на звернення з вимогою про надання такої пільги (у даному випадку компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) виникло з моменту отримання посвідчення учасника бойових дій, а саме з 03 березня 2018 року.

51. Суд констатує, що у межах правовідносин, що склались, посвідчення учасника бойових дій слід розцінювати як підтвердження статусу учасника бойових дій, що набутий ОСОБА_1 під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у період з 18 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року.

52. Статтею 4 Закону України «Про відпустки» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

53. Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

54. Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

55. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

56. Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

57. Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

58. Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

59. Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

60. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

61. Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

62. Такий правовий висновок викладено в рішенні Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року залишено без змін.

63. Підсумовуючи викладене Суд констатує, що право на пільгу у вигляді додаткової соціальної відпустки виникло у ОСОБА_1 під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції у період з 12 серпня 2017 року по 16 грудня 2017 року, а з огляду на те, що у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, позивач мав право на реалізацію наданої законом соціальної гарантії у вигляді грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2017 рік.

64. Отже, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо права позивача на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.

65. Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування судових рішень у цій частині відповідач зазначив, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №771 позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «к», відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

66. Указав, що пунктом 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №170 (далі - Інструкція №170; тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок командира військової частини надати час, який необхідний для своєчасної здачі посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби.

67. Зазначає, що такий час обмежений до повного проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями. У межах спірних правовідносин цей час закінчився 06 лютого 2019 року виданням командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу №27 про виключення зі списків особового складу.

68. Звертає увагу на те, що абзацом шостим пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються. Така ж норма міститься у абзаці 20 пункту 14.10 Інструкції №170.

69. Тобто, вважає, що у 2019 році під час виключення зі списків частини на позивача не поширювався жоден з видів відпусток.

70. З урахуванням наведеного переконує, що у зв`язку з відсутністю права у військовослужбовця на щорічну або додаткову відпустку у поточному році до виключення зі списків військової частини після року звільнення, то і компенсація за рік виключення позивача зі списків особового складу військової частини не передбачена чинним законодавством, а саме пунктом 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абзацом 20 пункту 14.10 Інструкції №170 та пунктом 4 розділу ХХХІ Порядку №260.

71. Суд, дослідивши доводи відповідача зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

72. Відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

73. Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

74. Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

75. Згідно з пунктом 8статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

76. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

77. Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

78. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

79. Абзацом шостим пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.

80. Указаній нормі кореспондує пункт 4 розділу XXXI Порядку №260 та абзац 20 пункту 14.10 Інструкції №170.

81. Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що, дійсно, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

82. Водночас, законодавець розмежовує поняття «наказ про звільнення з військової служби» та «наказ про виключення зі списків особового складу» та зазначає, що період між виданням цих наказів необхідний для своєчасної здачі посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби.

83. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №771 за пунктом «К» відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

84. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 лютого 2019 року №27 підполковника ОСОБА_1 вважано таким, що 06 лютого 2019 року справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Соборного РВК м. Дніпра. З 06 лютого 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

85. З огляду на викладене Суд зазначає, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачу як учаснику бойових дій надано пільгу у вигляді додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, а тому порядок надання такої відпустки регулюється спеціальним законодавством [у даному випадку Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком №260 та Інструкцією №170].

86. Так, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_1 підписано в минулому році [2018 рік], але виключено зі списків військової частини у наступному[2019 рік], то відпустки за період служби в поточному році [2019 рік] не надаються.

87. Отже, колегія суддів констатує, що у зв`язку із відсутністю права позивача на додаткову відпустку у 2019 році, відсутнє і право на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки за 2019 рік.

88. Суд звертає увагу на те, що відсутність права ОСОБА_1 на додаткову відпустку у рік виключення зі списків особового складу військової частини після року звільнення не позбавляє його можливості реалізувати своє право на указану пільгу, однак за новим місцем роботи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Відповідно до частин 1-3 статті 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

90. Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

91. З огляду на викладене Суд констатує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та, як наслідок, помилковість висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.

92. Так, у цій частині оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

IV. Висновки щодо судових витрат

93. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

2. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №160/11532/19 - скасувати у частині задоволеної позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік.

3. У цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги.

5. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №160/11532/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду