Справа № 420/1734/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/1734/23
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незабезпечення ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у 2022 році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечувати ОСОБА_1 стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Вінницького РТЦК та СП від 11.04.2022 позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та зараховано наказом від 05.05.2022 № 41-РС у військову частину НОМЕР_1 . З листопада 2022 року виконував бойові завдання на території Донецької області, при цьому відповідач не забезпечив його належним чином стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій. Зокрема, 15.12.2022 через погіршення обстановки на бойовій позиції у позивача залишились патрони в обмеженій кількості, а звернення до керівника батальйону щодо необхідності забезпечення стрілецької зброєю та боєприпасами задоволено не було. Здійснюючи ведення бойових дій, в тому числі отримуючи в усній формі бойове розпорядження від керівництва, позивач не був забезпечений стрілецькою зброєю та боєприпасами у відповідності до законодавства та з урахуванням бойової ситуації, вимоги Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України відповідачем не дотримуються. Позивач був забезпечений автоматом АК-74 та набоями до них, 5,45 мм., іншими видами озброєння необхідними для ведення бойових дій, в тому числі проти бойової техніки ворога, забезпечений не був. Позивач неодноразово звертався до безпосереднього керівництва, однак звернення ігнорувались, документи не приймались. В умовах ведення бойових дій, можливість подати письмовий рапорт за допомогою засобів зв`язку, поштою фактично відсутня. Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, є протиправною, адже забезпечення військовослужбовців стрілецькою зброєю, боєприпасами, речовим майном є обов`язком відповідача і за відсутності факту дотримання вказаного обов`язку відповідачем позивач позбавлений можливості виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути судові витрати з відповідача.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що єдиним конкретним доказом забезпечення позивача боєприпасами могли бути аж ніяк не накладні на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 № 914/2022; № 857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022, а роздавально-здавальні відомості з особистим підписом Позивача про отримання ним боєприпасів і інші конкретні документальні докази ці обставини довести не в змозі. Накладні на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 № 914/2022; № 857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022, не є належними доказами, які можуть або ж могли довести певні обставини, що стосуються предмету доказування і не дивлячись на те, що позивач неодноразово наголошував на цьому у суді першої інстанції, той все одно послався саме на вказані накладні, як на доказ того, що позивач був забезпечений відповідачем боєприпасами, не дивлячись на фактичні обставини та матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що з відомості закріплення зброї за особовим складом 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону вбачається, що за солдатом ОСОБА_1 закріплено АК-74 № НОМЕР_2 разом з коробчастими секторними магазинами на 30 набоїв в кількості 4 штуки та ГП-25 № 705736. Факт отримання позивачем відповідної зброї підтверджується його особистим підписом у відомості. Підрозділ позивача забезпечувався зброєю, озброєнням та боєприпасами, встановленим порядком. Солдата ОСОБА_1 було забезпечено стрілецькою зброєю та боєприпасами під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі тією, що передбачена штатом за його посадою. Позивач просить покласти на відповідача обов`язок забезпечувати його стрілецькою зброєю та боєприпасами "кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання", проте захисту адміністративним судом підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. До моменту видання наказу, бойового розпорядження та/або завдання відсутні будь-які підстави вважати, що відповідачем порушено обов`язок забезпечити позивача зброєю та боєприпасами, оскільки відповідні дії відповідачем ще не вчинені (не допущено бездіяльності). З огляду на зазначене, представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2022 № 110, від 08.05.2022 № 112, від 29.09.2022 № 258, від 08.12.2022 № 330, ОСОБА_1 призначений на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 03.12.2022 прибув в Донецьку область та приступив до виконання службових обов`язків, залучений до виконання бойових завдань, ведення воєнних (бойових) дій у складі штатних підрозділів, та знов сформованих, в тому числі позаштатних, та до здійснення завдань із всебічного забезпечення підрозділів військової частини, та підрозділів які передані в оперативне підпорядкування безпосередньо в районах ведення бойових дій під час забезпечення здійснення заходів із національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Згідно з відомістю закріплення зброї за особовим складом 12 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону за ОСОБА_1 закріплено АК-74 № НОМЕР_2 з 4 магазинами та ГП-25.

Під час проходження військової служби у позивача та загалом у його взводі виникли питання щодо належного забезпечення стрілецькою зброєю, боєприпасами та речовим майном, яке необхідне для ефективного виконання службового обов`язку по забезпеченню територіальної цілісності та незалежності України та відбиття військової агресії російської федерації.

З метою забезпечити реагування на незабезпечення позивача та його взводу належним чином стрілецькою зброєю та боєприпасами, командир взводу 26.12.2022 (вх. №М-18852) звернувся на адресу Міністерства оборони України. Також повідомлення відповідних обставин направлялося до Управління Служби безпеки України в Одеській області, Офісу Президента України, ТУ ДБР в м. Миколаєві, до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері центрального регіону, яка направила звернення до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Також з матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2022 № 351 солдат ОСОБА_1 перебував у відпустці за сімейними обставинами в селі Никифорівці, Немирівського району, Вінницької області, з 21 по 27 грудня 2022 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2023 № 31 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у самовільне залишення частини.

За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2023 № 36, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі) солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини з 04.02.2023.

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у незабезпеченні його стрілецькою зброєю та боєприпасами протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підрозділ позивача забезпечувався зброєю, озброєнням та боєприписами. Крім того, судом зазначено, що позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечувати його стрілецькою зброєю та боєприпасами, при цьому не конкретизує якими саме зразками зброї і озброєння та у якій кількості. З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача забезпечувати позивача стрілецькою зброєю та боєприпасами кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання не підлягають задоволенню, оскільки захисту адміністративним судом підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин, відповідні дії відповідачем ще не вчинені (не допущено бездіяльності).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, на території України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992, а також нормами «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно статті 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Призов на військову службу під час особливого періоду з моменту оголошення рішення про мобілізацію є обов`язком громадян України щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, що зумовлює особливі правові відносини між державою та військовослужбовцем в тому числі щодо матеріального забезпечення необхідного для виконання службових обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах» з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - структурні підрозділи), командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління (далі - органи військового управління), військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військові частини), а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - національний персонал) визначає Інструкція про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 359 боєприпаси - патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Згідно п. 4 розділу І Інструкції № 359 забезпечення обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів є обов`язком командирів (керівників, начальників) структурних підрозділів, органів військового управління, військових частин (далі - командир військової частини).

Командири військових частин завжди повинні мати точні дані про наявність і стан стрілецької зброї та боєприпасів. Вони зобов`язані забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Командири батальйонів, рот, взводів та прирівняні до них особи (далі - командири підрозділів) повинні особисто перевіряти наявність і комплектність всієї стрілецької зброї та боєприпасів особового складу.

Заступники командирів військових частин з озброєння, начальники служб ракетно-артилерійського озброєння (далі - РАО), начальники складів (сховищ) РАО (далі - відповідальні службові особи) повинні забезпечувати проведення в установленому порядку номерної перевірки стрілецької зброї, а також щорічної інвентаризації стрілецької зброї та боєприпасів.

Командири військових частин та відповідальні службові особи, які не вжили заходів щодо забезпечення зберігання стрілецької зброї та боєприпасів, а також особи, що здійснили крадіжки або допустили втрати стрілецької зброї та боєприпасів, відповідають згідно із законодавством України.

Згідно з приписами п. 1, 2 розділу Х Інструкції № 359 видача стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям з польового артилерійського складу (далі - ПАС) військової частини, об`єднаного складу РАО (ПАС) угруповання (сектору) в районі ведення бойових дій, проведення операції Об`єднаних сил здійснюється службою РАО військової частини (угруповання, сектору) за накладними (додаток 7).

Підставою для видачі стрілецької зброї та боєприпасів є рапорт командира підрозділу або заявка (додаток 9) відповідного командира (керівника, начальника) на видачу стрілецької зброї, яка візується начальником штабу військової частини або штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Після отримання дозволу на видачу стрілецької зброї та боєприпасів начальник служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору у рапорті або заявці на видачу стрілецької зброї проставляє прописом найменування та кількість стрілецької зброї і боєприпасів, які дозволяється видати, та надає письмове розпорядження начальнику складу РАО на їх видачу.

У службі РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору виписується накладна.

Начальник складу РАО на підставі накладної здійснює видачу стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям.

Начальником служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору після отримання військовослужбовцем стрілецької зброї та боєприпасів видається картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції (додаток 47).

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції реєструється в книзі реєстрації облікових документів (додаток 28) служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції підписується начальником служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

На особисту зброю та боєкомплект до неї, яка внесена у посвідчення офіцера (військовий квиток), картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції не виписується.

Картка на право носіння зброї та боєприпасів на період перебування в районі проведення антитерористичної операції (додаток 47) здається начальнику служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору перед здачею зброї та боєприпасів на склад РАО, про що ними робиться відповідний запис у книзі реєстрації облікових документів (додаток 28) служби РАО військової частини, штабу антитерористичної операції, угруповання, сектору.

Військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі.

У разі тимчасового виходу (виїзду) військовослужбовців до населених пунктів, у тому числі тих, що не належать до району відповідальності підрозділу, для вирішення особистих чи службових питань стрілецька зброя та боєприпаси здаються відповідальному за облік стрілецької зброї і боєприпасів підрозділу або черговому підрозділу з внесенням відповідних змін до опису зброї, яка зберігається у шафі (ящику) (додаток 22).

Статтями 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів зазначає, що військовослужбовець повинен бути належним чином забезпеченим стрілецькою зброєю та боєприпасами в порядку передбаченому Інструкцією з урахуванням бойової обстановки та у розмірі достатньому для ведення бою з противником з метою захисту територіальної цілісності та незалежності України. Держава в особі уповноважених осіб, повинна максимально забезпечити можливість для військовослужбовців ефективно протистояти ворогу для відсічі збройної агресії противника, враховуючи можливості та оцінюючи ситуацію в ході бойових дій.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, позивачу видавався АК-74 №6877226/90 з 4 магазинами та ГП-25 № 705736.

Крім того, з накладних на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 № 914/2022; № 857/2022; № 1051/2022; № 1858; № 753/2022; № 1744; № 1016; № 1012; № 819/2022 вбачається, що головному сержанту із матеріального забезпечення ОСОБА_2 було видано різноманітні види зброї, озброєння та боєприпасів для видачі особовому складу (а.с. 60-65).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що докази у їх сукупності не доводять обставин, на які посилається апелянт, а саме того, що відповідач не забезпечив позивача стрілецькою зброєю та боєприпасами під час виконання завдань у районі ведення бойових дій.

Підрозділ апелянта забезпечувався зброєю, озброєнням та боєприпасами, встановленим порядком.

У позовній заяві позивач просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 забезпечувати його стрілецькою зброєю та боєприпасами, при цьому не конкретизує якими саме зразками зброї і озброєння та у якій кількості.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2 розділу І Інструкції № 359 боєприпаси - патрони до стрілецької зброї, сигнальні та освітлювальні засоби, вибухові пакети та інші вибухові речовини, ручні гранати і запали до них, реактивні протитанкові гранати; стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Враховуючи встановлені обставини, на підставі аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка тривала у 2022 році є необґрунтованими.

Крім того, позивач просить покласти на відповідача обов`язок забезпечувати його стрілецькою зброєю та боєприпасами «кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають лише порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Апелянт, вважаючи, що відповідач у 2022 році допускав бездіяльність щодо забезпечення його зброєю та боєприпасами, заявляє позовні вимоги щодо зобов`язання військової частині вчиняти дії із відповідного забезпечення зброєю та боєприпасами в майбутньому часі, як зазначено ним у позові - кожного разу перед наданням відповідного наказу, бойового розпорядження та/або завдання.

Однак до моменту видання наказу, бойового розпорядження та/або завдання відсутні будь-які підстави вважати, що відповідачем порушено обов`язок забезпечити позивача щодо забезпечення його зброєю та боєприпасами, оскільки відповідні дії відповідачем ще не вчинені (не допущено бездіяльності).

Таким чином, спір з цього приводу між сторонами ще не виник, а відтак відсутні й підстави для задоволення таких позовних вимог.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик