Справа № 640/5904/22
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Київ № 640/5904/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

16.02.2022 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) через свого представника звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ), в якій просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 86% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2021 №ВСЗ/464 з обмеженням максимального розміру пенсії, починаючи з 01.04.2019;

зобов`язати ГУ ПФУ перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 86% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2021 №ВСЗ/464 без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.04.2019.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що невиплата пенсії у розмірі, передбаченому законодавством, порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Чудак О.М. від 13.04.2022 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за його позовом. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ГУ ПФУ відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва не надало, проте надіслало до суду копію пенсійної справи позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 86 % сум грошового забезпечення з 25.11.1986 (32 роки вислуги).

Зокрема, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - постанова №103) та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), а також, виданої уповноваженим органом довідки від 21.03.2018 № ФА91543 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, у порядку визначеному рішенням Кабінету Міністрів України, ГУ ПФУ з 01.01.2018 здійснило перерахунок пенсії позивача, виходячи із 70 % сум грошового забезпечення, у яке увійшло: посадовий оклад - 6200, 00 грн, оклад за військове звання - 1480, 00 грн, процентна надбавка за вислугу років (50 %) - 3840, 00 грн. Підсумок пенсії з надбавками склав 8173, 95 грн. З урахуванням попередньої суми пенсії - 4067, 31 грн та підвищення 2053, 32 грн (50 % від 4106, 64 грн) згідно із постановою № 103 з 01.01.2018 виплачується щомісячно 50 % від підвищення: 2053, 32 грн; з 01.01.2019 - 75 % від підвищення: 3079, 98 грн; з 01.01.2020 - 100 % підвищення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 у справі № 640/20171/18, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 86% грошового забезпечення з урахуванням 100% сум підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 01.01.2018.

На виконання вказаного рішення у справі № 640/20171/18 ГУ ПФУ 16.12.2019 здійснило позивачу відповідний перерахунок його пенсії, виходячи із 86 % сум грошового забезпечення, у яке увійшло: посадовий оклад - 6200, 00 грн, оклад за військове звання - 1480, 00 грн, процентна надбавка за вислугу років (50 %) - 3840, 00 грн. Підсумок пенсії з надбавками склав 10 017, 15 грн, з урахуванням підвищення 5949, 84 грн (виплата здійснюється в повному розмірі).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 640/8987/21, яке набрало законної сили зобов`язано ГУ ПФУ провести перерахунок та виплату з 01.01.2018 ОСОБА_1 основну пенсію в розмірі 86 % відповідних сум грошового забезпечення з врахуванням проведених раніше виплат; зобов`язано ГУ ПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 основну пенсію з 01.04.2019 з врахуванням надбавок та премій, зазначених у довідці, наданій ІНФОРМАЦІЯ_1 03.02.2021 № ВСЗ/464.

На виконання вказаного рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2021 у справі № 640/8987/21 ГУ ПФУ 09.11.2021 здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, виходячи із 86 % сум грошового забезпечення, визначеного станом на 05.03.2019 відповідно до постанови № 704, у яке увійшло: посадовий оклад - 8180, 00 грн, оклад за військове звання - 1480, 00 грн, процентна надбавка за вислугу років (50 %) - 4830, 00 грн; надбавка за особливості проходження служби (65 %) - 9418, 50, 00 грн; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15 %) - 1227, 00 грн; надбавка за вчене звання доцент або с.н.с (5 %) - 409, 00 грн, надбавка за науковий ступінь кандидата наук (5 %) - 409, 00 грн; премія (35 %) - 2863, 00 грн. Всього - 28 816, 50 грн.

Види та розмір складових грошового забезпечення відповідають даним, зазначеним у довідці, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 03.02.2021 № ВСЗ/464.

Підсумок пенсії з надбавками після вказаного перерахунку становить 24 892, 14 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, виплачується позивачу у розмірі 14 970, 00 грн.

Не погоджуючись з такими діями ГУ ПФУ щодо обмеження максимального розміру пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон № 2262-ХІІ.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Згодом відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону №2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, внесені Законом № 1774-VІІІ до частини сьомої 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Відтак, відмова відповідача у виплаті позивачу пенсії без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з посиланням на положення Закону №1774-VІІІ, є протиправною.

При цьому, Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI та Закону №1774-VІІІ.

Аналогічний правий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.

Відтак обмеження ГУ ПФУ максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Крістіан Мюллер проти Австрії» від 16.12.1974 надано позицію щодо застосування статті 1 Першого протоколу, згідно якої, обов`язок робити внесок у систему соціального забезпечення може, за певних обставин, надати право власності на активи, які використовуються для виплати пенсій.

Таким чином, право особи на пенсію є майном у розумінні Першого протоколу, якого особа може бути позбавлена лише за обґрунтованою необхідністю в інтересах суспільства.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановивши, що дії ГУ ПФУ щодо обмеження з 01.04.2019 максимального розміру пенсії позивачу десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та невиплати йому пенсії у повному розмірі, після її перерахунку з вказаної дати на підставі довідки від 03.02.2021 № ВСЗ/464 є протиправними, суд приходить до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом визнання таких дій протиправними та зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії для відновлення порушених прав позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 16.02.2022 № 9546-7092-0460-5963 позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 992, 40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992, 40 грн з відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 86% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2021 №ВСЗ/464 з обмеженням максимального розміру пенсії, починаючи з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 86% від суми грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.02.2021 №ВСЗ/464 без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.04.2019.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368.

Суддя О.М. Чудак