Справа № 340/1049/23
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/1049/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

довідповідача - Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому (з урахуванням прийнятої судом заяви про уточнення/зменшення позовних вимог) просить суд :

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ), що полягає у невиплаті відповідно до наказу №42 від 17.02.2023 командира військової частини НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- надбавки у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704;

- грошової премії по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 при звільнені останнього з військової служби;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- надбавку у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704;

- грошову премію по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з 28.01.2023 по 17.02.2023 у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 №42 від 17.02.2023, при звільнені військова частина НОМЕР_2 зобов`язана була виплатити йому: надбавку у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, допомогу для оздоровлення за 2023 рік; грошову премію по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, однак таких виплат до тепер здійснено.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року відкрито провадження у відповідній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05 червня 2023 року позивач скерував до суду уточнену позовну заяву, у якій зменшив позовні вимоги. Така заява прийнята судом до розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Так само, доказів, до подання яких його зобов??язував суд, не надав.

За таких умов суд розглядає адміністративну справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до записів у військовому квитку серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 28 січня 2023 року по 17 лютого 2023 року:

Наказом №42 від 17.02.2023 командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині), з 18 лютого 2023 року виключено із списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Кропивницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області.

Відповідно до наказу №42 від 17.02.2023 командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині), при звільнені військова частина НОМЕР_2 зобов`язана була:

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року;

- відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №2 зареєстрованим Міністерством юстиції України від 26.06.2018№ 745/32197, виплатити грошову премію по 17 лютого 2023 року у розмірі 633%.

Встановивши, що під час звільнення відповідач не в повній мірі провів з ним розрахунки, позивач звернувся із відповідною позовною заявою.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з статті 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

В силу статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Відповідно до положень пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

За визначенням частини 2 статті 24 Закону України від 25.03.1992р. №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Судом встановлено, що позивача, на підставі рапорту про звільнення з військової служби та свідоцтва про хворобу, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) звільнено з військової служби за пунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби).

Серед іншого, в наказі зазначено:

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року;

- відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №2 зареєстрованим Міністерством юстиції України від 26.06.2018№ 745/32197, виплатити грошову премію по 17 лютого 2023 року у розмірі 633%.

Однак, із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що такі виплати дотепер не проведені.

Отже, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачеві коштів, зазначених у наказі про звільнення, а тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та для зобов?язання відповідача виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704; грошову премію по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що з наведених у позовних заявах мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподілу судових витрат відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач стверджує, що при зверненні до суду витратив на професійну правничу допомогу 15000 грн та 1100 грн - судового збору.

Вказана сума витрат на професійну правничу допомогу сплачена позивачем ОСОБА_2 згідно довідки №03-03-2023 від 03.03.2023 на підставі договору про надання правової допомоги №03.03/1 від 03.03.2023.

Відповідач щодо суми витраченої позивачем правничої допомоги жодних пояснень чи заперечень не надав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Так, за змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поряд з цим, частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, стаття 134 КАС України забезпечує право особи на правову допомогу, та, разом з тим, запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №200/14113/18-а, що в силу частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (зокрема, пункт 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункт 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги за Договором №0303/1від 03 березня 2023 року у межах даної адміністративної справи обчислена вартість таких робіт (послуг) складається з гонорару у сумі 15000 грн за надання таких послуг: отримання інформації від клієнта, попередня її обробка; розробку правової позиції; підготовку позовної заяви; моніторинг судової практики; викладення змісту позовних вимог і обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із посиланням на докази; формулювання і викладення предмету позовної заяви; друк позовної заяви, формування пакетів документів для подання до суду; погодження позовної заяви з клієнтом; подання позовної заяви до суду; контроль руху справи; підготовку заяви про уточнення позовних вимог; підготовку пакету документів для надіслання заяви про уточнення позовних вимог з доданими до неї документами відповідачу; надіслання заяви про уточнення позовних вимог з доданими до неї документами відповідачу; подання заяви про уточнення позовних вимог до суду. На надання послуг витрачено 20 годин часу.

Воднораз, зважаючи на складність справи, час, об`єктивно необхідний для підготовки позову, обсяг доказів, які підлягали збору та поданню у цій справі, суд вважає пропорційним та справедливим зменшення означених судових витрат та присудження їх позивачеві у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб -5386,00 грн.

Витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1073, 60 грн належить розподілити відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачеві з бюджетних асигнувань відповідача-суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, надміру сплачений позивачем судовий збір підлягатиме поверненню позивачеві за його заявою у порядку, що визначений КАС України та Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ), що полягає у невиплаті відповідно до наказу №42 від 17.02.2023 командира військової частини НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- надбавки у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704;

- грошової премії по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 при звільнені останнього з військової служби;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 :

- надбавку у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за вислугу років по 17 лютого 2023 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704;

- грошову премію по 17 лютого 2023 у розмірі 633% посадового окладу, відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженjuj наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5386,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК