Справа № 120/3735/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3735/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Комар П.А.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

05 липня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

у квітні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу прокуратури Київської області №607-к від 23 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 05.05.2023 у задоволенні заяви про поновлення строків звернення до суду відмовив, а позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу.

Судове рішення мотивоване тим, що позов подано з порушенням строку звернення до суду передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, а вказані обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а тому, позовну заяву слід повернути. Оскільки, як зазначає суд першої інстанції, що у спірних правовідносинах посилання на рішення Конституційного суду України про визнання неконституційним положення закону не може слугувати поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Також судом зазначено, що відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України позивачем в разі подання позову до декількох відповідачів необхідно зазначити зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів, при цьому, жодних вимог до Офісу Генерального прокурора позивачем не заявлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Аргументами на підтвердження вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що мала право звернутися до суду із заявленими позовними вимогами, оскільки лише після ухвалення рішення Конституційним судом України у справі №3-5/2022(9/22) 01.03.2023 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (неконституційності) пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора), яке було оприлюднене на офіційному сайті Конституційного Суду України 02.03.2023, фактично підтверджується очевидна протиправність оскаржуваного позивачем наказу про звільнення від 23.10.2019, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у поновленні строку на звернення до суду. Також апелянт вказує на те, що недоліком позовної заяви у розумінні статей 160-161 КАС України не може вважатися невірно обраний відповідач.

Також на адресу суду 28.06.2023 надійшов відзив від Офісу Генерального прокурора та 30.06.2023 відзив від Київської обласної прокуратури в якому відповідачі просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 року залишити без змін.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи встановлено, що заявлені позовні вимоги позивачем стосуються оскарження наказу Прокуратури Київської області №607-к від 23.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області.

При зверненні до суду першої інстанції, відповідно до прохальної частини позовної заяви представник позивача просить поновити строк звернення до суду. Мотивуючи підстави для поновлення строку зазначила, що виникла ситуація за якої у випадку звернення із даним позовом раніше, в межах встановленого законодавством строку позивачу було б відмовлено у задоволенні позову.

А так як, Конституційним судом України у справі №3-5/2022(9/22) 01.03.2023 було ухвалене рішення за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (неконституційності) пункту 6 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (щодо гарантій незалежності прокурора), яке було оприлюднене на офіційному сайті Конституційного Суду України 02.03.2023, то на переконання адвоката, лише після ухвалення зазначеного рішення, яким фактично підтверджується очевидна протиправність оскаржуваного позивачем наказу про звільнення від 23.10.2019 позовні вимоги можуть бути задоволені. Враховуючи, що право на працю є одним із гарантованих Конституцією, представник позивача вважав, що у суду наявні підстави поновити позивачу строк на звернення до суду.

В подальшому, суд визнав підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені в позовній заяві неповажними, а тому ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання до суду - заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та уточнення cуб`єктного складу відповідачів або позовних вимог, зокрема щодо наявності позовних вимог до Офісу Генерального прокурора.

Разом із тим, у встановлений судом строк, сторона позивача не усунула недоліків позовної заяви, яку залишено без руху. При цьому, будь-яких клопотань процесуального характеру щодо можливості продовження встановленого судом строку останнім також не подано, а тому ухвалою від 05.05.2023 Вінницький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом спірних правовідносин у даній справі є наказ про звільнення позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому застосуванню підлягають норми частини 5 статті 122 КАС України, що передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Враховуючи те, що наведена процесуальна норма є спеціальною нормою у відношенні до ст. 233 Кодексу законів про працю України, а тому (ч. 5 ст. 122 КАС України) повинна застосовуватись до спірних правовідносин, відповідно до зазначеного позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки наказ про звільнення від 23.10.2019, а позивач звернулася до суду лише у квітні 2023 року.

Для встановлення поважності причин пропуску позивачем звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Колегія суддів наголошує, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05).

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Отже, строк на звернення до суду може бути поновлено судом у разі наведення поважних причин його пропуску.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, та/або були пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

За наслідками апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, таких поважних причин апелянтом не зазначено та судом не встановлено.

У цій справі позивачка лише у квітні 2023 року звернулася до суду щодо оскарження наказу прокуратури Київської області №607-к від 23 жовтня 2019 року про звільнення що свідчить про те, що лише у 2023 році позивач виявила належну зацікавленість та вчинила активні дії щодо визнання неправомірним оскаржуваного наказу.

При цьому, посилання скаржника про відсутність можливості реалізації права на звернення до суду у встановлений законом строк оскільки, у випадку звернення із даним позовом раніше, в межах встановленого законодавством строку позивачу було б відмовлено у задоволенні позову і лише з моменту оприлюднення рішення Конституційного Суду України, тобто з 02.03.2023 року у позивачки виникла можливість ефективного захисту та поновлення своїх порушених прав, колегія суддів відхиляє, тому що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб чи прийняття ними рішень. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Колегія суддів зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.08.2020 у справі № 536/2248/17.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, заявником не наведено належних та достатніх підстав, за наявності яких причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду з даною заявою, можна визнати поважними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності уточнення змісту позовних вимог, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо кожного з відповідачів відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Оскільки в позовній заяві, відповідачами визначено Київську обласну прокуратуру та Офіс Генерального прокурора. При цьому, жодних вимог до Офісу Генерального прокурора не заявлено.

Тому, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Тому позивачу необхідно конкретизувати, яку саме бездіяльність (дії чи рішення) відповідача, зокрема Офісу Генерального прокурора він вважає протиправними і такими, що порушують його права та законні інтереси, внаслідок яких він звертається з позовом до адміністративного суду та просить відповідача вчинити певні дії.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлені всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування її не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.