Справа № 158/2220/23
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2220/23
Провадження № 2-а/0158/55/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Костюкевича О.К.
секретаря Хмілевської І.О.
за участю представника позивача Хоржевського Д.Е.
відповідача Язка К.
представника відповідача Герасимової Т.І.
перекладача Кіпоренка К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення,
в с т а н о в и в :
06 липня 2023 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося до Ківерцівського районного суду Волинської області із вказаним адміністративним позовом, у якому просить: примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. Рішення суду звернути до негайного виконання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2023 співробітниками УМП ГУНП у м. Києві було виявлено громадянина Російської ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства , а саме: ухилився від виїзду з України після закінчення встановленого терміну перебування. У ході перевірки було встановлено, що відповідач прибув в України у 2014 році з туристичною метою, та після дозволеного строку своєчасно не виїхав та ухиляється від виїзду з України. Дозволу на імміграцію в України відповідач не оформляв, для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався, та будь-яких дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. Приймаючої сторони, близьких родичів та власного жила в Україні не має. На території України знаходиться безпідставно. Зазначається, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першої статті 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,0 гривень. З урахуванням викладений обставин було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України в строк до 27 серпня 2022 року. Зміст рішення і розписки відповідачу роз`яснено на зрозумілій мові, та роз`яснені наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження. Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, та вказане рішення відповідач не виконав, територію України не залишив.
Представником відповідача було подано відзив на позов на позовну заяву, відповідно до якого просять в задоволенні позову відмовити, оскільки відповідача на даний час займається волонтерством, є засудженим до покарання у виді обмеження волі із встановленням іспитового строку та покладенням відповідних обов`язків, а також звертався до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з заявою про визнання його біженцем та надання йому відповідного статусу, однак йому було відмовлено у прийнятті вказаної заяви, тому на даний час він звернувся до суду із позовом про оскарження дій УДМС.
В судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач та його представник заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що він не бажає повертатись до рф, має намір отримати статус біженця в Україні, на даний час він ідентифікований, тому причини для його затримання відсутні. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що у 2014 році відповідач ОСОБА_1 прибув в Україну.
17 серпня 2022 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол серії ПР МКМ № 011558 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП.
Цього ж дня винесено постанову серії ПН МКМ № 011529 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,0 гривень.
Згідно із частинами першою та другою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення, Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.
Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, його ідентифіковано, в матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина рф.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» убачається, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.
Разом з тим, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого відповідними Указами Президента України, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації.
Відповідач ОСОБА_1 належить до громадянства країни-агресора.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з її підзаголовком «Заборона катування» сформульована наступним чином: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню». Отже, текст Конвенції не проводить розмежування катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Як зазначено вище, різниця між двома концепціями була встановлена у рішенні «Сельмуні проти Франції».
На думку суду, відповідач вживає усіх залежних від нього заходів для узаконення перебування його на території України (звертався із заявою про визнання його біженцем, на даний час оскаржує в судовому порядку дії УДМС щодо його заяви), однозначно ідентифікований, таким чином підстав для його примусового видворення та затримання з метою ідентифікації та видворення відсутні.
За таких обставин, суд вважає, що формальне ставлення з боку позивача до перевірки усіх обставин, не прийняття до уваги важливої та достовірної інформації, та примусове повернення відповідача до країни походження (російська федерація), суперечитиме нормам діючого законодавства України та міжнародного права.
Також у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 289 КАС України, суд
у х в а л и в :
В задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, адреса: м. Київ, вул. Березняківська, 4А, .

Представник позивача - Хоржевський Дмитро Едуардович, адреса: м. Київ, вул. Березняківська, 4А.

Відповідач - громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К.Костюкевич

Повний текст рішення виготовлений 07.07.2023