Справа № 360/458/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року справа №360/458/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 р. у справі № 360/458/22 (головуючий І інстанції С.В. Кисіль) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача у відношенні до позивача щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплаченої суми.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року відмовлено у відкритті провадження.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що дана позовна заява відрізняється за предметом та підставою у порівнянні із попередньою позовною заявою, яка була подана до Львівського окружного адміністративного суду. Зокрема, підставою для подання нового позову є те, що військова частина НОМЕР_1 здійснила невірне нарахування суми індексації, яка повинна була бути виплачена, внаслідок невірного визначення місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін (листопад 2016 року). Натомість, предметом розгляду даного позову є невірно визначений розмір індексації грошового забезпечення, який повинний був бути виплачений йому на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, однак внаслідок невірного підрахунку військовою частиною НОМЕР_1 був виплачений у занижених розмірах. Дана позовна заява відрізняється за підставою та предметом у порівнянні із первинною позовною заявою, відтак можна чітко стверджувати, що суд дійшов хибних висновків, коли вирішив винести ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Також, апелянт зазначає, що Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року (справа № 240/11882/19), від 10 вересня 2020 року (справа №200/9297/19-а), дійшов висновку, що спершу необхідно, щоб військова частина здійснила нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за власними розрахунками, а в подальшому, якщо виявиться, що нарахування індексації було здійснено з порушеннями (обрано невірний базовий місяць), тоді військовослужбовець має право звернутися до суду щодо невірного нарахування та виплати йому індексації.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 380/7284/21, які полягають у неправильному нарахуванні індексації грошового забезпечення у період з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2018 року. Якщо позивач вважав, протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 380/7284/21 або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Виходячи зі змісту цієї норми, достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності судового рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Відповідно до наведеної норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 11 квітня 2018 року у провадженні 11-257заі18.

Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.

Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.

При цьому, суд звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 07.11.2016 до 09.02.2018; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2016 до 09.02.2018 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 380/7284/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2016 до 09.02.2018; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2016 до 09.02.2018. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

У вказаному рішенні, суд погодився з доводами позивача про те, що саме січень 2008 року, є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення за період з 07.11.2016 до 09.02.2018.

Проте відмовляючи у задоволені у цієї частини позовних вимог, суд, дійшов до висновку, що визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки на час розгляду цієї справи та прийняття рішення у ній нарахування на користь позивача індексації грошового забезпечення відповідачем як роботодавцем позивача за спірний період з урахуванням січня 2008 року як базового місяця не здійснено, відсутні порушення прав позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.

Суд зазначив з посиланням на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, тому відсутні підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням конкретного базового місяця.

Військова частина НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі № 380/7284/21 здійснила розрахунок (дискреційні повноваження) суми індексації грошового забезпечення та виплатила позивачеві 1337,99 грн.

Позивач вважав проведений розрахунок індексації невірним звернувся до суду із цим позовом у якому просив: визнати протиправними дії відповідача у відношенні до позивача щодо невірного нарахування індексації грошового забезпечення у період з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2016 року по 09 лютого 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплаченої суми.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року справа № 240/11882/19, від 10 вересня 2020 року справа №200/9297/19-а, дійшов висновку, що у даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві. Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені. За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої та апеляційної інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2004 року» відсутні.

Зазначене свідчить, що спірним питанням у справі № 380/7284/21 було право позивача на проведення індексації за спірний період. У межах зазначеної справи спірним питанням є визначення базового місяця, який необхідно застосовувати для проведення індексації, та не згода позивача з невірним визначенням відповідачем базового місяця для її обрахунку, що не було предметом судового розгляду у справі № 380/7284/21, оскільки, як зазначалось, суд у вказаній справі дійшов до висновку, що на час розгляду цієї справи та прийняття рішення у ній нарахування на користь позивача індексації грошового забезпечення відповідачем як роботодавцем позивача за спірний період з урахуванням січня 2008 року як базового місяця не здійснено, відсутні порушення прав позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.

Отже, вказані вимоги, що є предметом позову у справі № 380/7284/21 не є тотожними вимогам у цій справі (рішення відповідача прийнятого за результатами розгляду заяви позивача). Також, фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не розглядались та не досліджувались судом у справі № 380/7284/21.

Враховуючи наведене та положення КАС України та зважаючи, що вищезазначені вимоги позивача, щодо яких приймались рішення про закриття провадження не є ідентичними вимогам, заявленим у цій справі та справі № 380/7284/21, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з частково неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 р. у справі № 360/458/22 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 р. у справі № 360/458/22 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 05 липня 2023 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко