Справа № 947/4390/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/4390/23
Провадження № 2-адр/947/2/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по адміністративній справі №947/4390/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії ВМ № 00000476 від 21.10.2021 року,
06.02.2023 року до Київського районного суду міста Одеси через засоби поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії ВМ № 00000476 від 21.10.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в сумі 536,80 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 гривень.
12.06.2023 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 Рябко С.О. про ухвалення додаткового рішення, в частині вирішення питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат понесених на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 гривень.
Частиною 3 статті 252 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Приймаючи вказане положення, оскільки рішення суду від 07.06.2023 року по справі №947/4390/23 ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження, ухвалою суду від 15.06.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення суду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні, з повідомленням сторін по справі.
14.06.2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, з посиланням на неспівмірність заявленого розміру витрат з ціною позову, а справа в рамках якої адвокатом надавались послуги є незначною за складністю, не потребує значного часу, а отже надані послуги не є послугами значного обсягу.
У судове засідання призначене на 05.07.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Приймаючи викладене та положення ч.3 ст. 252 КАС України, судом було ухвалено здійснити розгляд заяви позивача в судовому засіданні за відсутності сторін по справі.
Частинами 1,2 статті 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Так, приймаючи викладене та оглянувши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 під час звернення до суду з цим адміністративним позовом заявила вимогу щодо розподілу понесених нею судових витрат, пов`язаних з цим позовом, які в свою чергу складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Як вбачається, з рішення суду від 07.06.2023 року ухваленого за наслідком розгляду справи №947/4390/23, судом було вирішено питання щодо розподілу понесених позивачем витрат зі сплаченого судового збору. Питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом не вирішувалось.
За наслідком чого суд вважає наявними підстави для ухвалення додаткового рішення суду в цій справі за наслідком розгляду питання про вирішення питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 статті 139 КАС України врегульовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з позовної заяви, представником позивача повідомлено про надання доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи.
В подальшому, після ухвалення рішення суду за наслідком розгляду справи, що мало місце 07.06.2023 року, представником позивача 12.06.2023 року надано до суду в електронній формі заяву про вирішення питання з розподілу витрат на професійну правничу допомогу, разом з доказами на підтвердження їх понесення.
На підстав викладеного, суд доходить до висновку, що заявником в межах визначених процесуальних строків, у відповідності до положень ч.7 ст. 139 КАС України, надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим підстави для залишення без розгляду цієї заяви, відсутні.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд вважає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 922/1163/18.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З наведеного вбачається, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року по справі №905/1795/18,
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність;
(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами
У підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №818/1371/17.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі №922/2685/19.
Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що в рамках розгляду справи №947/4390/23 представництво позивача ОСОБА_2 здійснювалось адвокатом Рябко Сергієм Олександровичем, яким на підтвердження повноважень надано Ордер серії АІ №1341165 від 27.01.2023 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги №09/12/21 від 09.12.2021 року.
Також представником позивача надано до суду додаткову угоду №1 від 31.12.2022 року до договору про надання правової допомоги №09/12/21 від 09.12.2021 року, укладену між ОСОБА_1 та адвокатом Рябко С.О., за умовами якої: сторони погодили продовжити строк дії договору про надання правової допомоги №09/12/21 від 09.12.2021 року на тих самих умовах до 31.12.2023 року; у всьому іншому, що не передбачено умовами цієї додаткової угоди, сторони зазначили, що керуються умовами договору та нормами чинного законодавства України.
Також представником позивача надано до суду Акт №1 прийому передачі наданих послуг, складений 07.06.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Рябець С.О., за умовами якого ОСОБА_1 підтвердила отримання послуг з правничої допомоги на загальну суму 4000,00 грн., яка складається з: зустрічі адвоката з замовником, з`ясуванні підстав та мети звернення, вивчення документів наданих замовником щодо постанови №00000476 від 21.10.2021 року, що складає 1000,00 грн.; підготовку, написання та подачу позовної заяви, що складає 2000,00 грн.; підготовку та подачу додаткових пояснень щодо відзиву відповідача по справі №947/4390/23 від 23.02.2023 року, що складає 1000,00 грн.
На підтвердження сплати послуг, представником надано копію платіжної інструкції №ПН889 від 12.06.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 сплачено на рахунок адвоката Рябко С.О. грошові кошти в сумі 4000,00 грн., за умовами договору №09/12/21 від 09.12.2021 року.
Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачеві суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного:
- дана справа відноситься до незначної складності;
- позовна заява складена на 7,5 аркушах;
- позов носить майновий характер, ціна позову складає 8500 грн.;
- більшу частину матеріалів справи складають ксерокопії документів.
Аналізуючи вищевказані докази надані до заяви представника позивача, суд зазначає, що фактично представником позивача надано до суду лише акт №1 прийому-передачі наданих послуг від 07.06.2023 року та копію платіжного доручення на суму 4000 гривень, відповідно до яких вбачається фіксування наданих послуг в рамках розгляду справи №947/4390/23.
Разом з тим, стороною позивача не надано до суду безпосередньо договору про надання правової допомоги №09/12/21 від 09.12.2021 року, на підтвердження засвідчених між сторонами умов надання правової допомоги, визначеного гонорару, його розмір, порядок його розрахунку, чи є він фіксованим чи погодинним, тощо.
При цьому, за відсутності вказаного договору, наведена таблиця витраченого часу у акті №1 від 07.06.2023 року є власним судженням та розрахунком представника позивача.
За наслідком вищевикладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача, що визначений представником позивача розмір наданих послуг є завищеним.
Також суд зауважує, що дана справа є справою незначної складності. За своїм предметом та суб`єктним складом відповідача, справа відноситься до категорії типових справ, які розглядаються адміністративними судами, а більшу частину матеріалів справи складають ксерокопії документів.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, обставини справи, встановлення надання послуг саме в рамках цієї справи, задоволення позову позивача, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 1500 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 72-77, 132, 134, 139, 143, 241-243, 252 КАС України, суд,
Додаткове рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.