Справа № 1.380.2019.007038
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.007038
У Х В А Л А

з питань роз`яснення судового рішення

29 червня 2023 року

Зал судових засідань №2,

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Богданова А.В.,

за участю сторін:

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши в судовому засіданні, у м.Львові заяву ОСОБА_1 щодо роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №1.380.2019.007038 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України №1621ц від 19.11.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області). Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора зробити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.11.2019 по 10.06.2020 в сумі 229 786 (двісті двадцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 20 коп. Рішення суду набрало законної сили 02.12.2020.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №1.380.2019.007038 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020.

23.01.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 щодо роз`яснення судового рішення. Заявник просить роз`яснити рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.007038, в частині, що стосується поновлення на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019: чи є «складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» етапом проходження атестації?; на якому етапі було прийнято рішення про неуспішне проходження атестації?

21.06.2023 на адресу суду від представника Офісу Генерального прокурора надійшли заперечення проти заяви в порядку ст. 254 КАС України. Вказує, що у заяві про роз?яснення судового рішення позивач фактично просить роз?яснити не рішення суду, а порядок проходження атестації та норми чинного законодавства, якими цей порядок врегульовано, відповідно в даному випадку не може бути застосовано механізм, визначений ст. 254 КАС України. Таким чином, питання, зазначені в заяві ОСОБА_1 , не охоплюються колом питань, що підлягають роз?ясненню відповідно до ст. 254 КАС України.

Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 254 КАС України подання заяви про роз?яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Водночас, Офісом Генерального прокурора поновлено ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 235 КЗпП України, саме на тій посаді з якої його було звільнено та зроблено запис в його трудовій книжці про перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора. Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №1.380.2019.007038 виконано, i відповідно, виключає можливість роз`яснення.

26.06.2023 від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вказує, що судове рішення у цій справі не виконано, а про факт невиконання такого свідчать ті обставини, що: заявник на посаді, якої вже не існує і яка не передбачена штатним розписом Офісу Генерального прокурора, а не на рівнозначній посаді в органах прокуратури України; на тимчасовому робочому місці, з мінімальною заробітною платою та позбавлений надбавки за виконання особливо важливої роботи.

27.06.2023 на адресу суду від представника Офісу Генерального прокурора надійшли заперечення проти заяви в порядку ст. 254 КАС України, в яких повторно викладено обґрунтування, зазначенні у попередніх запереченнях.

Заявник у судове засідання не з`явився, подав клопотання, про розгляд заяви без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечила проти роз`яснення судового рішення.

Оцінюючи заяву про роз`яснення судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Положеннями статті 254 КАС України визначено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. При цьому, суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб. При розгляді заяв учасників процесу про роз`яснення судового рішення, яке набрало законної сили, суд не здійснює нового перегляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

За загальними нормами права, роз`яснення судом ухваленого ним рішення здійснюється насамперед з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 814/907/16, від 01 вересня 2020 року у справі № 806/984/18 (адміністративне провадження № К/9901/35602/19).

Водночас, конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим Кодекс адміністративного судочинства України не містить, а зі змісту приписів ст. 254 КАС України вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Незрозумілість судового рішення є оцінним поняттям, а доцільність роз`яснення судового рішення приймається на розсуд суду, який має відштовхуватись від раціональних критеріїв заявника.

У заяві про роз`яснення рішення повинно бути зазначено, що саме в резолютивній частині рішення є незрозумілим, в чому полягає незрозумілість рішення, які припускаються варіанти тлумачення рішення і як це впливає на його виконання.

Необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли останнє є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що повинні здійснювати його виконання.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7 зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідносяться з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразовування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту. Судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Суд також зазначає, що підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням судового рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. Водночас суд, роз`яснюючи рішення не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Відтак, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України у рішенні від 23.05.2017 у справі №21-1283іп16 та постанові Великої палати Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №800/507/17.

Так, зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній звернувся до суду за роз`ясненням з тих підстав, що рішення є незрозумілим та без роз`яснення судового рішення його важко виконати, бо існує значна ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Водночас, як вже зазначалося вище, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019, зобов`язано Офіс Генерального прокурора зробити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора.

Окрім цього, щодо питань, які заявник просить роз`яснити, то в мотивувальній частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у цій справі чітко встановлено, що рішенням № 22 кадрової комісії № 2 констатовано, що ОСОБА_1 за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички набрав 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту. Вирішено: не допустити до етапу проходження співбесіди. Крім того, встановлено, що іспит на предмет виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 складено успішно.

Поряд з цим, суд встановив, що такий предмет атестації як «загальні здібності та навички» у Законі України № 113-ІХ відсутній та вказав, що неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки не є підставою для застосування пп.2 п. 19 Розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», оскільки тестування на загальні здібності та навички, як уже зазначалось вище, не є предметом атестації. Відтак, дана обставина не може слугувати підставою для звільнення в тому числі й відповідно до наведеної норми.

Таким чином, встановлення судовим рішенням незаконності призначення і проведення етапу тестування, суть якого виходить за межі предмету тестування, що встановлений законом, - виключає можливість проходження такого етапу.

Тобто, єдиний, передбачений Законом № 113-ІХ етап тестування, що не пройдено позивачем - співбесіда з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що власне і встановлено у судовому рішенні по цій справі.

Отже, в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, чітко та зрозуміло викладено зміст такого судового рішення, рішення викладено з додержанням норм, передбачених Кодексом адміністративного судочинства.

При виготовленні тексту рішення судом було чітко та змістовно мотивовано підстави такого рішення, зазначено обґрунтування щодо кожної позовної вимоги, зокрема й щодо тих питань, які просить роз`яснити заявник.

Окрім цього, судом встановлено, що на виконання судового рішення у цій справі наказом Генерального прокурора від 30.03.2023 № 423ц наказ Генерального прокурора від 19.11.2019 № 1621ц про звільнення ОСОБА_1 скасовано та поновлено останнього на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) з 23.11.2020.

Крім того, Офісом Генерального прокурора зроблено запис у трудовій книжці ОСОБА_1 про перейменування юридичної особи «Генеральна прокуратура України» на «Офіс Генерального прокурора» без зміни ідентифікаційного номеру в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій на підставі наказу Генерального прокурора від 27.12.2019 №358 «Про окремі питання забезпечення початку роботи Офісу Генерального прокурора».

Офісом Генерального прокурора поновлено ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 235 КЗпП України, саме на тій посаді з якої його було звільнено та зроблено запис в його трудовій книжці про перейменування Генеральної прокуратури України на Офіс Генерального прокурора.

Щодо посилань представника відповідача на те, що підпунктом 3 та абз. 6, 7 п. 7 Розділу II. Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX у чинній редакції передбачено, що положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах; прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації; проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Застосування п. 7 Розділу II. Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX передбачено для переведення.

В той же час, суд при розгляді даної справи встановив, що відбулася лише зміна назви установи, де працював позивач, що є підставою для внесення відповідного запису до трудової книжки, а не переведення.

При цьому, в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тобто, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі № 1.380.2019.007038, мало бути виконаним ще до прийняття Закону України «Про внесення змін до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» щодо окремих аспектів дії перехідних положень» від 15.06.2021 № 1554-IX (набрав чинності - 11.07.2021), яким внесено зміни до п. 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, вказані норми застосуванню в даному випадку не підлягають.

З урахуванням вищенаведеного, судом не встановлено факту того, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі №1.380.2019.007038 є незрозумілим. Текст рішення відображає причинно-наслідкові зв`язки у межах всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення відповідає його резолютивній частині; зі змісту рішення можна зробити висновки про обсяг прав та обов`язків учасників справи у спірних правовідносинах; резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

За сукупністю наведених обставин, суд робить висновок про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст. ст. 248, 254, 256, 295, 297 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.07.2023.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна