Справа № 640/25274/19
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2022-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 року м. Київ № 640/25274/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської митниці ДФС (далі - Відповідач), у якій просить суд:

1. визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товару № UA100000/2019/000045/2 від 01.07.2019;

2. визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці ДФС № UA100010/2019/00809.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2019 відкрито провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем, в порушення вимог статті 57 Митного кодексу України, при прийнятті оскаржуваного рішення протиправно відмовлено у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів, оскільки до декларації митної вартості додано документи, що підтверджують митну вартість товару. Позивачем зазначено, що на виконання вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним надано всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Відповідач у відзиві на позов заперечував щодо позову у цілому, зазначаючи, позивачем не подано повний перелік документів, зазначених в ч.2 ст. 53 Митного кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.10.2022 замінено відповідача Київську міську митницю ДФС (03680, м. Київ, вул. В. Гавела, буд. 8-А; код ЄДРПОУ 3942288) на його правонаступника Київську митницю (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

ТОВ "Будівельний двір" 01.07.2019 подано до Київської міської митниці ДФС для митного оформлення в режимі імпорту електронну митну декларацію № UA100010/2019/338771 (далі - ЕМД), за якою задекларовано ввезення:

1. скловолоконна сітка жовтого кольору з чорним логотипом «Shtock» розмір квадрата 4x4мм у рулонах 1410 шт. (70 500м2) Ширина рулона їм., виробник Danyang Ruibu Glass Fibre CO LTD;

2. сітка помаранчевого кольору розмір квадрата 5x5 мм. у рулонах 748 шт. (37 400м2) Ширина рулона 1м., виробник Danyang Ruibu Glass Fibre CO LTD.

Загальна митна вартість Товару, яка визначена у ЕМД, становила 521 616,38 грн. (19 925,80 у доларовому еквіваленті), яка складалась з 19125,80 грн. (вартість товару) * 26 177 (Офіційний курс української гривні до долару США) + 20 942, 35 грн. (обумовлена та фактично сплачена вартість перевезення до митної території України).

Митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто за основним методом визначення митної вартості товарів.

Митним органом в порядку проведення консультації на адресу декларанта направлено повідомлення, в якому запропоновано надати наступні документи:

1. транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у і вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

2. виписку з бухгалтерської документації;

3. за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

4. ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

5. відповідно до пункту 8 частини 2 статті 53 МК України страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування - міжнародний торговий термін (умова) FOB (назва порту відвантаження);

6. висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

7. відповідно до статті 254 МК України необхідно надати переклад українською мовою копії митної декларації країни відправлення.

8. інші наявні додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару за бажанням декларанта.

У відповідь Позивачем (декларантом) надіслано повідомлення про надання всіх наявних у нього документів на даний час.

За результатами розгляду митної декларації та доданих до неї документів митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товару № UA100000/2019/000045/2 від 01.07.2019 (далі - рішення) яким митну вартість визначено за другорядним - резервним методом 2-г.

Також Відповідачем відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100010/2019/00809.

Не погоджуючись з таким діями відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже з аналізу положень Митного кодексу України, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Як встановлено судом, здійснюючи розмитнення товару Позивачем митна вартість товару визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Відповідач, відмовляючи позивачу в митному оформленні товару застосував резервний метод № 2-Г, проте послався на те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару.

Дослідивши вказані документи, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вони є належними та достатніми для визначення дійсної вартості придбаного позивачем товару за першим методом.

Зокрема, судом встановлено, що під час митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості товарів, позивачем подано митному органу пакет документів, перелік яких зазначено у графі 44 митних декларацій, зокрема:

1. зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується та подання якого для митного оформлення від 13 березня 2017 року № 6/2017 - підтверджено підставу набуття покупцем товару у власність, порядок поставки товару та оплату за нього;

2. доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 18 квітня 2019 року №27 - підтверджено підставу набуття покупцем товару у власність, вид товару, його об`єм, загальну вартість товару та його окремих найменувань;

3. прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 10 травня 2019 року - підтверджено фактичну вартість товару;

4. рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) від 18 квітня 2019 року 19BUD-004-005 - визначено Договір, за яким здійснюється поставка, сторони правочину, об`єм та вид товару, загальна вартість товару та його окремих найменувань;

5. коносамент (Bill of lading) № MRFB19051911 від 22 травня 2019 року - визначено відправника та одержувача товару, вид товару, об`єм товару, загальну вагу товару, контейнер у якому здійснюється морське перевезення;

6. сертифікат про походження товару (Certificate of origin) від 19 травня 2019 року №19С3211С8100/00004 - визначено покупця/продавця товару, вид товару, вагу товару, підстава для відчуження товару;

7. банківський платіжний документ, що стосується товару від 19 червня 2019 року (SWIFT) - підтверджено фактично здійснену покупцем на користь продавця оплату за товар у визначеному договорі (специфікаціях) розмірі, з посиланням на договір;

8. договір (контракт) про перевезення від 21 грудня 2017 року № 21127-28 - підтверджено надання Позивачу транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів в тому числі відносно скловолоконної сітки (Товару);

9. документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 01 липня 2019 року №0107-2 - довідка надавала транспортно-експедиторських послуг щодо вартості перевезення товару до кордону митної зони України;

10. автотранспортна накладна (Road consignment note) від 28 червня 2019 року № 1032/2 - визначено відправника та одержувача товару, перевізника товару, вид товару, об`єм товару, загальну вагу товару, контейнер у якому здійснюється морське перевезення;

11. договір про надання послуг митного брокера від 01 березня 2019 року№ 1-2019;

12. копія митної декларації країни відправлення від 19 травня 2019 року №05206560 - підтверджено вартість поставленого товару, його об`єм (вагу) підставу переміщення через митний кордон, контейнер у якому товар переміщувався.

Наведені докази в своїй сукупності свідчать, що в розпорядженні митного органу була наявна інформація, яка дозволяла застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною договору, що унеможливлює застосування резервного методу в силу прямої вказівки ч.3 ст. 57, ч.1 ст. 64 МК України, що свідчить про протиправність рішень відповідача про застосування резервного методу.

Також суд звертає увагу на те, що митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Посилання Відповідача на відсутність у товаротранспортних документах перевізника як безпосереднього виконавця не може трактуватися як факт того, що ТОВ «Хіллдом Логістікс» не був виконавцем транспортних послуг щодо даної поставки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі №810/2839/17, Верховний Суд зазначив про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і дійшов висновку про те, що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Твердження Відповідача щодо суб`єктивної спрямованості прайс-листа є необґрунтованими та не підкріпленими посиланнями на норми, що регулюють зовнішньоекономічні відносини з огляду на те, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми прайс-листів, тому Митниця не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обґрунтовуючи свої сумніви. До того ж здійснення зовнішньоекономічної діяльності базується на принципі свободи договору, що розуміє під собою волю в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже обставина наявності у прайс-листі відомостей про інвойс не свідчить про неправильність визначення позивачем митної вартості товарів у розумінні статей 54, 55 МК України, якщо подані декларантом документи є достатніми та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, та містять об`єктивні і достовірні дані, що підтверджують заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Також Відповідачем зазначено, як підставу для коригування митної вартості товару, невідповідність платіжного документу вимогам пункту 2.2 «Порядку оформлення платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах», що затверджений Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, які полягають у вказанні в графі «призначення платежу» тільки номеру договору.

Відповідно до п. 1.1. це Положення встановлює загальні вимоги Національного банку України (далі - Національний банк) до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також визначає особливості ініціювання банком переказу коштів в іноземній валюті з рахунків умовного зберігання (ескроу), здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку-резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що Положення встановлює вимоги для Національного банку України, зокрема встановлює умова до уповноважених банків-резидентів та нерезидентів та інших фінансових установ до оформлення клієнтами доручень, зокрема, на переказ коштів в іноземній валюті. Обставина того, що платіж схвалено та виконано ПАТ «КБ «Приватбанк» свідчить про відповідність банківського документу вимогам Положення НБУ. Також законодавцем не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.

Таким чином сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт, які оплачуються не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцюнюваного товару і подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.

Щодо посилання відповідача на неподання перекладу товаросупровідних документів до митного оформлення товарів, слід зазначити, що відповідно до ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок».

Наведені докази в своїй сукупності свідчать, що відповідачем не надано доказів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за першим методом. Проте, надані Позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товару, які за своїм змістом та найменуванням відповідають переліку документів, визначених ст. 53 МК України, та доводить факт придбання декларованого товару, що спростовує доводи митного органу. Митний орган не обґрунтував належним чином розрахунок митної вартості декларованого товару.

Отже, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав Митниці належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей, суд приходить до висновку про те, що Митниця прийняла оскаржуване рішення та оформила картку відмови за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів. Тому відповідач під час здійснення контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення діяв у спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., який підлягає стягненню на його користь у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 14 200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано договір про надання правової допомоги від 18.11.2019, ордер № 687928 від 12.12.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6799/10 від 27.06.2018, платіжне доручення № 697824 від 03.12.2019 на суму 14 200,00 грн.

Відповідачем клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подано.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 14 200,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів Київської міської митниці Державної фіскальної служби № UA100000/2019/000045/2 від 01.07.2019.

3. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської міської митниці Державної фіскальної служби № UA100010/2019/00809.

4. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 14 200,00 грн. (чотирнадцять тисяч двісті гривень 00 копійок).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" (03146, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 2, кв. 24; ).

Відповідач: Київська митниця (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 8-А, код ЄДРПОУ ВП: 43997555).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Н.М. Клименчук