Справа № 160/20337/22
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20337/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року (головуючий суддя Єфанова О.В.) в адміністративній справі

за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - Позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач), в якому просило: стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 134 898,04 грн.

В обґрунтування адміністративного позову, зокрема, зазначено про те, що Відповідач має податковий борг, який виник внаслідок несплати визначених контролюючим органом податкових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 391,20 грн та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 134 506,84 грн. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, що стало підставою для звернення податкового органу до суду із позовом у даній справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2023 у справі №160/20337/23 позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що судом першої інстанції не було з`ясовано тих обставин, що ОСОБА_1 не отримував від Позивача жодного письмового документа, ані податкових повідомлень-рішень, ані податкової вимоги від 11.05.2021 №110563-17/414, оскільки у вказаних документах Позивачем неправильно зазначено адресу Відповідача: замість правильної адреси « АДРЕСА_1 » зазначено « АДРЕСА_2 ».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, зокрема, з огляду на те, що податкова вимога від 11.05.2021 №110563-17/414 та податкові повідомлення-рішення від 31.03.2021 направлялись на адресу « АДРЕСА_3 », що підтверджується конвертами, які повернулись на адресу контролюючого органу з причини «закінчення терміну зберігання».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 .

Згідно з даними розрахунку грошових вимог по ОСОБА_1 заборгованість по земельному податку з фізичних осіб виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 391,20 грн, а саме:

податкового повідомлення-рішення №-0482 від 30.06.2019, з терміном сплати 29.08.2019 у сумі 31,20 грн;

податкового повідомлення-рішення №1-0482 від 15.04.2020, з терміном сплати 29.08.2020 у сумі 180,00 грн;

податкового повідомлення-рішення №2-0482 від 13.04.2021, з терміном сплати 29.08.2021 у сумі 180,00 грн.

Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки виникла в результаті несплати платником податків у встановлений термін сум грошових зобов`язань у розмірі 134 506,84 грн, а саме:

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 18.04.2019, з терміном сплати 26.08.2019 у сумі 640,36 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 18.04.2019, з терміном сплати 26.08.2019 у сумі 91,81 грн;

податкового повідомлення-рішення №9-0414 від 31.03.2021, з терміном сплати 17.09.2021 у сумі 103,91 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 19.04.2019, з терміном сплати 26.08.2019 у сумі 4174,41 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 19.04.2019, з терміном сплати 26.08.2019 у сумі 26150,35 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 23.10.2019, з терміном сплати 07.02.2020 у сумі 11614,89 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 23.10.2019, з терміном сплати 23.10.2019 у сумі 22476,80 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 11.06.2020, з терміном сплати 26.12.2020 у сумі 4678,98 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 11.06.2020, з терміном сплати 26.12.2020 у сумі 29311,15 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 31.03.2021, з терміном сплати 17.09.2021 у сумі 4854,36 грн;

податкового повідомлення-рішення №0-0414 від 31.03.2021, з терміном сплати 17.09.2021 у сумі 30409,82 грн.

З урахуванням вимог ст.ст. 56, 57 ПК України, у зв`язку з несплатою фізичною особою ОСОБА_1 у встановлені терміни суми грошових зобов`язань, останні набули статусу податкового боргу.

У зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, сформовано податкову вимогу №110563-17/414 від 11.05.2021, яка була направлена па адресу платника податків засобами поштового зв`язку та яка була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Наявність підстав для стягнення з Відповідача суми податкового боргу в загальному розмірі 134 898,04 грн є предметом судового розгляду у даній справі.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач має податковий борг, який виник внаслідок несплати визначених контролюючим органом податкових зобов`язань по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 391,20 грн та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 134 506,84 грн, та який, станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції, залишається добровільно не сплаченим Відповідачем, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовної заяви у цій справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп.пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Положеннями пункту 59.1. статті 59 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Відповідно до пункту 70.1 статті 70 ПК центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

До облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, зокрема про місце проживання, а для іноземних громадян - також громадянство (підпункт 70.2.4 пункт 70.2 статті 70 ПК).

Водночас відповідно до п. пп. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи підприємця.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 ПК).

Згідно з абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 ПК у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 3 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254 (далі - Порядок № 1204), податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 Кодексу.

За змістом наведених положень надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

З матеріалів справа встановлено, що Позивачем податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначено Відповідачу грошові зобов`язання, надіслані останньому рекомендованими листами з повідомленням про вручення на його податкову адресу: АДРЕСА_4 .

Крім того, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від №110563-17/414 від 11.05.2021 Позивач також направив на податкову адресу Відповідача: АДРЕСА_4 .

Вказані обставини підтверджуються копіями конвертів, які повернулись на адресу податкового органу «за закінченням терміну зберігання» разом із рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 7-11).

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-IX у Дніпропетровській області ліквідовано Апостолівський район та створено Криворізький район у складі територій, зокрема Апостолівської міської територіальної громади, тому в апеляційній скарзі Відповідач зазначив, свою адресу: АДРЕСА_1 .

Доказів повідомлення Відповідачем Позивача про зміну місця проживання (податкової адреси) та/або оскарження у судовому або адміністративному порядку податкових повідомлень-рішень та/або податкової вимоги Відповідачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо дотримання контролюючим органом вимог податкового законодавства щодо належного направлення на адресу платника податків податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень та, як наслідок, наявність правових підстав для стягнення з Відповідача податкового боргу, з огляду на несплату Відповідачем такого податкового боргу добровільно.

Щодо посилань Відповідача на неправильне зазначення у податкових повідомленнях-рішеннях його адреси, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що окремі недоліки в оформлені податкових повідомлень-рішень не свідчать про протиправність таких повідомлень-рішень, оскільки таке порушення не впливає на правильність висновків контролюючого органу щодо нарахування відповідачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та земельного податку.

Більш того, як зазначалось вище, такі податкові повідомлення-рішення були направлені Відповідачу за правильною адресою, а тому саме по собі допущення Позивачем у податкових повідомленнях-рішеннях описки у графі «податкова адреса платника податків» не свідчить про їх неналежне направлення Відповідачу, за умови правильного зазначення адреси місцяпроживання Відповідача на конвертах та в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, в яких такі податкові повідомлення-рішення направлялись.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.11.2018 у справі №820/2753/17, в якій зазначив про те, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку про його протиправність і, як наслідок, про скасування такого податкового повідомлення-рішення. Якщо відповідний акт індивідуальної дії прийнятий контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього податкового повідомлення-рішення (зокрема, порушення законодавства, за яке здійснюється донарахування, та розмір останнього), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів його форми.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 24.02.2023 скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі №160/20337/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов