Справа № 520/10214/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 р. Справа № 520/10214/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 06.02.23 по справі № 520/10214/22 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (відповідь №6311-1055/6311-22 від 09.11.2022) щодо відмови в оформленні та видачi паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 позовну заяву залишено без задоволення.

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник звертав увагу, що доводи суду щодо того, що дитина не досягли 16 років, а тому не має право на паспорт громадянина України зразка 1994 у вигляді паспортної книжечки, спростовується тим, що відповідно до ст. 13, ч.2 ст. 14, ст. 21 Закону України №5492-УІ не забороняють оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з досягненням 14 років. Більш того, ст. 21 цього ж Закону зобов`язує дитину отримати паспорт громадянина України у зв`язку з досягненням 14 років. У цьому законі та у згаданому Положенні також відсутня заборона оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, починаючи з 14 років.

Вказує, що хоча Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ від 26.06.1992 передбачає можливість оформлення та видачу паспорта у формі книжечки у зв`язку з досягненням 16 років, питання про його оформлення та видачу, починаючи з досягнення особою 14 років і до досягнення 16 років може бути вирішено на користь оформлення такого паспорта в цей період, оскільки дитина, яка досягла 14 років, але не оформила документа, що посвідчує особу (при відмові від пластикового паспорта типу ID-1), фактично позбавляється можливості підтверджувати громадянство України та свою особу, не може повністю реалізовувати свої права і свободу у різних сферах суспільного життя, у т.ч. у сфері освіти (документи щодо обмежень на освіту додано до матеріалів справи, це листи Міністерства освіти і науки України, за яким діти, що не мають паспорта, фактично позбавляються права на стипендію, документ на освіту та студентський квиток), спорту (проїзд у транспорті залізничного або авіаційного сполучення, де є потреба пред`являти паспорт, а також брати участь у змаганнях), культурі, заробітну плату (ст. 188 КзпП України), допомогу, бюджетні виплати. Відсутність паспорта громадянина України створює умови невиконання громадянином України свого обов`язку мати паспорт при досягненні 14 років.

Фактом наявності перепон, зокрема, в реалізації права на освіту, є наявність наказів Міністерства освіти і науки України від 12.10.2021 №1098 «Про затвердження умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти у 2022 році» (п.п.6,7 Розділу VI) та аналогічний наказ Міністерства освіти і науки України №1159 від 29.10.2021 «Про затвердження умов прийому для навчання до закладів фахової передвищої освіти у 2022 році» (п.п.6,7 Розділу VII), в яких серед документів, що подаються для вступу до навчальних закладів, є документ, що посвідчує особу.. Таким документом вважається лише документ, що виготовлений з підстав відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (п. наказу від 13.10.2021 №1098), а ніяк свідоцтво про народження або інший документ без використання вказаного Реєстру. Аналогічні накази Міністерства освіти і науки України були у 2020 році щодо порядку вступу до закладів освіти у 2021 році (накази МОН України №1274 від 15.10.2020 та №1342 від 30.10.2020). З точки зору верховенства права забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ст. 6 КАС України). Тому суперечливість або відсутність законодавства, що регулює спірні відносини, не може бути перепоною для реалізації прав у сфері освіти та судового захисту при вирішенні саме цієї справи.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням обставин, що мають значення для ухвалення законного рішення.

В обґрунтування відзиву звертав увагу, що на момент звернення до відповідача з приводу оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 не досяг 16-річного віку, а тому звернення позивача за отриманням паспорта громадянина України у формі книжечки, не досягнувши 16-річного віку є передчасними, в звязку з чим вважає, що дії органу міграційної служби в даних правовідносинах відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, позивачка, ОСОБА_1 та її неповнолітній син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулися до Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області із заявою від 02.11.2022 у якій просили оформити та видати паспорт зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

За наслідками розгляду вказаної заяви, листом від 09.11.2022 №6311-1055/6311-22-22 Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Шевченківського районного відділу у місті Харкові повідомив ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина, ОСОБА_2 , що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, оскільки не надано до заяви рішення суду про зобов`язання оформити та видати паспорт громадянину України зразка 1994 року. Також, повідомлено що Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, передбачає оформлення та видачу паспорта кожному громадянинові України після досягнення 16 років (п.2 р. І), при цьому ОСОБА_2 , не досяг зазначено віку (16 років).

Позивачка не погоджується з такими діями відповідача, вважає їх протиправними, відтак звернулася до суду за захистом порушеного права.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що як на час звернення позивачки до відповідача, так і на час розгляду справи в суді, ОСОБА_2 не досяг 16-річного віку, а тому не має права на отримання паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно частин першої, другої статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-ІІІ (далі по тексту - Закон України "Про громадянство України") визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно приписів ч. 1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року №5492-VI (далі по тексту - Закон №5492-VI) документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України. Згідно з ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до ст.14 Закону №5492-VI визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до п. п. 3-8 Постанови Верховної Ради України № 2503-XII «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 року № 302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється.

Згідно з п. 3 Постанови № 302 Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Відповідно до п. 131 Постанови № 302 до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація: інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта; додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у відповідному полі проставляється слово "відмова". У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється; біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.

Так, спірні правовідносини виникли з приводу відмови Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ, яка обґрунтована відсутністю рішення суду про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року та не досягненням ним 16- річного віку.

При цьому інших підстав відмови відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" уповноважений суб`єкт має право відмовити заявникові у видачі документа у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у ч. 7 цієї статті);

3) заявник не надав усіх документів та інформації, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Водночас, згідно з п. п. 2, 3 Положення № 2503-XII паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Із матеріалів встановлено, що вимоги позивача щодо отримання паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ обумовлені незгодою із електронною обробкою даних у процесі оформлення ID-паспорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Згідно зі ст. 2, 6 Закону № 2297-VI персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

При цьому слід враховувати, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Статтею 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».

Практикою ЄСПЛ визначено, що, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Норми Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій. Це є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом"), не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Отже, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Аналогічні правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17.

Щодо наведеної відповідачем підстави відмови у виготовленні та видачі ОСОБА_2 паспорту громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ у зв`язку із відсутністю відповідного судового рішення про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, колегія суддів зазначає, що п. 13 Положення про паспорт громадянина України встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: (1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; (2) свідоцтво про народження; (3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; (4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

При цьому, на момент звернення позивача до органу міграційної служби законодавством не встановлено форми заяви про видачу паспорта громадянина України, а реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положення Постанови № 2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

На виконання вказаної постанови Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ від 13.04.2012 року №320 "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", який встановлював форму заяви про видачу паспорта та перелік документів, які необхідно подати, однак вказаний наказ втратив чинність 01.03.2018 року. Разом з цим, втрата чинності наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320 не позбавляє права особи звернутися до відповідних органів Державної міграційної служби України із заявою про отримання паспорту громадянина України у формі книжечки, передбаченого Постановою № 2503-ХІІ, в іншому випадку це б суперечило принципу верховенству права.

Одночасно колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно правомірності відмови у видачі паспорту громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 з підстав не досягнення ним 16-річного віку на момент звернення із заявою про оформлення паспорта, оскільки положення ст. 21 Закону № 5492-VI, якими встановлено обов`язок громадянина України, який досяг чотирнадцятирічного віку отримати паспорт громадянина України, мають вищу юридичну силу, ніж норми Положення № 2503-ХІІ та Тимчасового порядку № 456, якими передбачено отримання паспорта з шістнадцятирічного віку.

Відповідно до п.2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Згідно пункту 3 Розділу І Порядку №456 оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України: 1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто.

Водночас, частиною 2 статті 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією із ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

В свою чергу, постанови Верховної Ради приймаються з конкретних питань з метою здійснення її установчої, організаційної, контрольної та інших функцій.

Питання застосування нормативно-правових актів, виданих одним і тим же органом, які мають різну юридичну силу та не узгоджуються між собою, відображені у листі Міністерства юстиції від 26 грудня 2008 року №758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії", у якому зазначено, що у разі існування неузгодженості між актами, виданими одним і тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили.

Колегія суддів вважає, що в контексті наведеного вище, застосуванню підлягає норма ч.2 ст.21 Закону №5492-VI, якою передбачено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Крім того слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

А тому у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу може створювати перешкоди у реалізації позивачем своїх громадянських прав, з огляду на що зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт у формі книжечки у зв`язку з досягненням нею чотирнадцятирічного віку, буде належним та достатнім способом захисту порушеного права позивачки у цій справі.

Аналогічні правові висновки з даного спірного питання були сформовані Верховним Судом у постановах від 18.11.2021 у справі № 420/4049/20, від 21.12.2022 у справі № 420/5353/20, від 17.05.2023 у справі № 420/12574/21.

На підставі вищевикладеного колегія судів робить висновок, що дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (відповідь №6311-1055/6311-22 від 09.11.2022) щодо відмови в оформленні та видачi паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є протиправними, а тому у спірних правовідносинах належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч.ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2023 по справі № 520/10214/22 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити .

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (відповідь №6311-1055/6311-22 від 09.11.2022) щодо відмови в оформленні та видачi паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі територіального підрозділу - Шевченківського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко