Справа № 160/22721/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 липня 2023 року Справа №160/22721/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просить суд визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області з повторного розгляду заяви позивача від 16.10.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі « 160/22721/21 щодо до включення до страхового пенсійного стажу позивача періоду роботи в Свердловській ВК №38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002 і зобов`язати відповідача виконати рішення суду.

Згідно із розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу заяви від 30.06.2023, у зв`язку із перебуванням судді Букіної Л.Є. у відпустці, справу №160/22721/21 передано судді Бондар М.В. для розгляду.

В обґрунтування заяви позивач зазначає, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/22721/21 позивач звернувся до ГУ ПФУ України Дніпропетровській області із заявою про виконання рішення суду. Листом від 15.11.2022 Відділ перерахунку пенсій №5 м. Кам`янське повідомив позивача, що на виконання рішення суду від 04.03.2022 заяву позивача розглянуто повторно і відмовлено у задоволенні заяви від 16.10.2019 про призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу. Позивач вважає, що така відповідь свідчить про невиконання відповідачем рішення суду від 04.03.2022. Позивач вказує, що дана відповідь свідчить про те, що її надано органом, який не був учасником у судовому процесі та цілком ігнорує обставини, встановлені рішенням адміністративного суду від 04.03.2022. У грудні 2022 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області (Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове виконання судового рішення, додавши до заяви оригінал виконавчого листа. У відповідь вказано, що виконавче провадження за даною заявою відкрито 27.01.2023, що підтверджується постановою ВП №70868951. При зверненні до суду з позовом, суд своїм рішенням задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 повністю, тому позивач вважає, що ухилення від повторного розгляду заяви позивача від 16.10.2019 з урахуванням визнаного судом права на включення до страхового пенсійного стажу позивача є навмисним невиконанням рішення суду. З метою визнання протиправною бездіяльності відповідача, позивач звертається до суду у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.01.2020 «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 09.08.2021;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 набрало законної сили 05.04.2022.

На виконання вказаного рішення суду позивачу 10.11.2022 видано виконавчий лист.

Листом від 15.11.2022 Відділ перерахунку пенсій №5 м. Кам`янське повідомив позивача, що на виконання рішення суду від 04.03.2022 заяву позивача розглянуто повторно і відмовлено у задоволенні заяви від 16.10.2019 про призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу.

У грудні 2022 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про примусове виконання судового рішення, додавши до заяви оригінал виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Вітою Олегівною від 27.01.2023 у ВП №70868951 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21.

Судом встановлено, що позивач 06.04.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю у справі №160/22721/21.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 - відмовлено.

Цією ухвалою суду встановлено, що із наданих позивачем матеріалів слідує, що на виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019. Тобто відповідач виконав рішення суду.

Окрім цього, судом встановлено, що 06.04.2023 позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області у перегляді заяви ОСОБА_1 від 16.10.2019 і ухвалити рішення, яким зобов`язати ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2022 у справі №160/22721/21 і розглянути заяву позивача від 16.10.2019 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням страхового пенсійного стажу роботи в Свердловській ВК № 38 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області з 18.10.1995 по 22.11.2002, визнаного вказаним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 17.04.2023 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання виконати рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На підставі статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Таким чином, виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача.

Задовольняючи позовну заяву у справі №160/55721/21 суд вказав на необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.10.2019.

Суд наголошує, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 набрала законної сили і оскаржена позивачем не була. Цією ухвалою встановлено, що заяву позивача повторно розглянуто та рішення суду виконано.

За таких обставин, правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі №160/22721/21 відсутні.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар