Справа № 320/10519/21
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2023-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

м. Київ

справа № 320/10519/21

адміністративне провадження № К/990/3911/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

секретар судового засідання Драга Р.В.,

за участю представника позивача Брик Л.В., Шелест Ю.В.,

представника відповідача Сливки А.В.,

розглянув у судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЦЕНТР» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 (суддя - Шевчук Н.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 (головуючий суддя - Беспалов О.О., судді: Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.) у справі №320/10519/21.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЦЕНТР» (далі - ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області (далі - ГУ ДПС у Київській області) від 29.06.2021 №1, №1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022, позов задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Київській області звернулося із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування підстав оскарження ГУ ДПС у Київській області посилається на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції прийнято без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №260/1053/19, від 10.11.2020 у справі №640/25738/19, від 31.01.2020 у справі №520/10953/186, від 19.09.2018 у справі №822/1771/17, від 27.03.2018 у справі №826/1588/13-а, від 14.05.2019 у справі №825/3990/14.

Також зазначає, судами першої та апеляційної інстанцій застосовано принцип «добросовісності платника» без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №816/1422/17, від 18.06.2019 у справі №2а-1399/11/2670, від 05.03.2020 у справі №826/9368/15, від 24.04.2019 у справі №826/22352/15, від 05.03.2020 у справі №826/9368/15.

В обґрунтування своїх доводів ГУ ДПС у Київській області зазначає, що суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги лише на підставі наявності первинних документів без дослідження сутності господарських операцій з ТОВ «Глінберк» та можливості їх виконання з огляду на відсутність у нього необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності, обрив ланцюгу постачання та недоліки транспортної документації. Щодо взаємовідносин ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» та СТОВ «Рось», СТОВ «Щербащенське», СТОВ «Ісайки Агро» та ТОВ «Білзерно» зазначає, що надані документи не підтверджують перехід права на користування землею одночасно із прийманням-передачею незавершеного будівництва.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими.

Зокрема, вказує, що висновки відповідача щодо безтоварності операцій з ТОВ «Глінберк» ґрунтується виключно на інформації, отриманої від податкових органів щодо перевірок контрагентів позивача по ланцюгу постачання, а не на аналізі господарських операцій ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» та ТОВ «Глінберк», які мали місце.

На спростування доводів відповідача щодо не підтвердження факту переходу у користування або у власність до ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» від СТОВ «Рось», СТОВ «Щербащенське», СТОВ «Ісайки Агро» та ТОВ «Білзерно» земельних ділянок (полів), на яких відбувалось вирощування сільськогосподарських культур та ненадання обґрунтування вартості складових витрат незавершеного будівництва, позивачем додано до матеріалів справи всі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують перехід права користування земельними ділянками, надано розшифровки до актів приймання-передачі незавершеного виробництва, які визначають складові незавершеного будівництва на дату їх придбання, а тому висновки відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами та базуються лише на припущеннях.

Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР».

За результатами проведеної перевірки складено акт від 17.05.2021 №7054/10-36-07-01/36432055, в якому відображено висновок про порушення податкового законодавства:

пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в період що перевірявся на загальну суму 794377,00 грн за травень 2017 року та завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 3621094 грн за грудень 2020 року.

В обґрунтування своєї позиції контролюючий орган в акті перевірки посилається на відсутність у ТОВ «Глінберк» в достатній кількості майна, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для провадження фактичної господарської діяльності та виконання договірних зобов`язань перед позивачем щодо надання послуг з перевезення та недоліки представленої транспортної документації. Щодо переходу від СТОВ «Рось», СТОВ «Щербащенське», СТОВ «Ісайки Агро» та ТОВ «Білзерно» земельних ділянок, позивачем не надано обґрунтування вартості незавершеного виробництва, інформацію щодо зібраного урожаю на земельних ділянках, на яких обліковувалось незавершене виробництво, інформацію щодо стану та складу незавершеного виробництва по кожній культурі на дату складання актів приймання-передачі.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.06.2021:

№1, згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 3621094,00 грн;

№1, згідно з яким позивачу збільшено податок на додану вартість на загальну суму 873814,70 грн, з яких 794377,00 грн сума податку на додану вартість та 79437,70 грн штрафні (фінансові) санкції .

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, видами економічної діяльності ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» зокрема, є: 01.50 Змішане сільське господарство (основний); 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.46 Розведення свиней; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.81 Виробництво цукру.

Між позивачем та ТОВ «Глінберк» 01.03.2018 укладено договір № 01-03-2018-1 про надання послуг, відповідно до умов якого ТОВ «Глінберк» (Виконавець), у порядку та на умовах визначених договором, взяло на себе зобов`язання, за заявками ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» (Замовник), протягом визначеного у Договорі строку надавати за плату послуги з перевезення вантажу.

На виконання умов Договору, Виконавцем надано Замовнику послуги по перевезенню зерна на загальну суму 8591555,91 грн в т.ч. ПДВ 1431925,85 грн, що підтверджується актами надання послуг та товарно-транспортними накладними, заповненими відповідно до вимог законодавства з відміткою порту про прийняття зернових, що підтверджують факт надання послуг у відповідності до п.14 Наказу Мінтранс №363 від 14.10.1997; оплата послуг по перевезенню пшениці та кукурудзи та сої на загальну суму 8591555,91 грн підтверджується платіжними дорученнями.

Надані позивачем первинні документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України.

ГУ ДПС у Київській області, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. Тобто, у разі підтвердження реального характеру надання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Також судами обґрунтовано не прийнято до уваги посилання податкового органу на окремі недоліки в оформленні первинних документів платника податків, оскільки формальні недоліки в первинних документах повинні оцінюватися в сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу необхідно надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту. Первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

Крім того, судами встановлено, 28.02.2017 між ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» та СТОВ «РОСЬ» було укладено Договір купівлі-продажу незавершеного виробництва № 28/02/17-01Р. За умовами Договору, СТОВ «Рось» зобов`язалось передати у власність ТОВ "ТАС АГРО ЦЕНТР" посіви незавершеного сільськогосподарського виробництва, останній в свою чергу, зобов`язувався прийняти та оплатити незавершене виробництво (Товар). Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна вартість Товару складає 88182,70 грн. в т.ч. ПДВ 14697,12 грн. Оплата вартості Товару здійснюється на протязі строку дії договору, тобто до 31.12.2017 За умовами п. 4.2. перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент передачі Товару в розпорядження Покупця, що підтверджується підписанням сторонами акту приймання передачі.

Також, ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» було укладено ряд аналогічних договорів, а саме:

з СТОВ «РОСЬ» від 12.02.2018 №12/02/18-0, від 24.02.2020 №24/02/20-01;

з СТОВ «Щербашенське» від 28.02.2017 №28/02/17-1Щ, від 09.02.2018 №09/02/18-01Щ, від 24.05.2018 №24/05/18-01, від 23.01.2019 №23/01/19-01, від 24.02.2020 24/02/20-02, від 31.05.2020 №31/05/20-01, від 21.12.2020 №21/12/20-01;

з СТОВ «Ісайки Агро» 28.02.2017 №28/02/17-01, від 31.01.2018 №31/01/18-01.

З ТОВ «Білзерно» від 26.02.2020 №26/02/20-01.

На виконання п. 4.2. зазначених Договорів, між сторонами підписано акт приймання передачі та розшифровку до акту приймання передачі, які засвідчують факт передачі незавершеного виробництва та складові, які включає таке незавершене виробництва, а саме: перелік земельних ділянок, на яких знаходиться таке незавершене виробництво та вартість робіт з розбивкою по видах робіт, які здійснені на даних земельних ділянках станом на дату приймання-передачі незавершеного виробництва.

Наданими позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами, актами приймання-передачі, розшифровками до актів приймання-передачі, податковими накладними та платіжними дорученнями, підтверджено правомірність формування ТОВ «ТАС АГРО ЦЕНТР» податкового кредиту по взаємовідносинах позивача з СТОВ «Рось», СТОВ «Щербащенське», СТОВ «Ісайки Агро» та ТОВ «Білзерно».

Вищенаведені документи містять всі необхідні реквізити, підписи уповноважених представників сторін та печатки підприємств, що відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і підтверджують факт здійснення господарської операції.

В обґрунтування своєї позиції в судах першої та апеляційної інстанцій, податковий орган посилався на те, що частина земельних ділянок, які передано позивачу на підставі вказаних договорів зареєстровані за позивачем, як належним користувачем задовго до укладення договорів, а тому завчасна реєстрація за позивачем права користування земельними ділянками за позивачем, виключає можливість придбання позивачем, на підставі вказаних вище договорів незавершеного виробництва у 2017-2018 роках.

За доводами позивача, у його користуванні перебуває велика кількість земельних паїв, переоформлення яких здійснювалось підприємством поетапно, що власне і призвело до реєстрації такого права в різні періоди.

Надаючи оцінку таким обставинам, судом апеляційної інстанції відзначено, що реєстрація права власності на земельні ділянки в різні періоди все ж таки свідчить про часткову невідповідність укладених правочинів та їх меті чинному законодавству.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням наведених процесуальних положень контролюючий орган повинен був довести шляхом подання детального розрахунку розміру грошового зобов`язання з податку на додану вартість внаслідок придбання позивачем незавершеного будівництва (земельні ділянки з посівами сільськогосподарських культур) на земельних ділянках, реєстрація права власності на які була здійснена раніше.

Проте, суб`єкт владних повноважень-відповідач у справі процесуального обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення не виконав.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також те, що наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача.

У касаційній скарзі скаржник обґрунтував наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, яка обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Контролюючий орган у касаційній скарзі, наводив рішення Верховного Суду на спростування висновків судів щодо забезпечення подання документів до перевірки пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржником рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення.

Наведене свідчить про те, що за змістовним та об`єктним критеріями правовідносини в цій справі та в зазначених Відповідачем справах не є подібними з огляду на істотні відмінності у фактичних обставинах таких спорів, що зумовлює різний зміст спірних правовідносин, і виключає застосування вказаних правових позицій під час вирішення цього спору; аналіз висновків, зроблених судами в справі, в якій подано касаційну скаргу, виходячи із встановлених судами обставин справи та підстав для задоволення позову, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду.

До того ж доводи відповідача по наведених вище, на думку останнього, порушеннях позивачем вимог податкового законодавства, зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів.

Однак, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16).

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №320/10519/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.В. Хохуляк Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова