Справа № 369/6360/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 р. Справа № 369/6360/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2022, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, по справі № 369/6360/21

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області

про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області (далі відповідач), в якій просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2020 року по 20.08.2020 року в сумі 63964,20 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2020 року по 20.08.2020 року в сумі 48458,81 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправильно розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також не звернув увагу на той факт, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом з пропущенням строку, встановленим КЗпП.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на чергових місцевих виборах 25 жовтня 2015 року на посаду Глухівського міського голови було обрано позивача, який набрав 65,98% голосів.

З 10 листопада 2015 року він як міський голова приступив до виконання своїх повноважень.

25 березня 2020 року Глухівською міською радою Сумської області VII скликання було прийнято рішення №430 Про дострокове припинення повноважень Глухівського міського голови.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року по справі №480/2207/20 було задоволено позов ОСОБА_2 до Глухівської міської ради Сумської області, визнано протиправним та скасовано рішення Глухівської міської ради №430 Про дострокове припинення повноважень Глухівського міського голови, в частині поновлення на посаді міського голови, рішення суду звернуто до негайного виконання. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року по справі №480/2207/20 було залишено без задоволення апеляційну скаргу виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року без змін.

Позивач у даному позові вказує, що у зв`язку з вище описаними обставинами мав місце вимушений прогул.

Вказані обставини встановленні судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Вимушений прогул позивача внаслідок незаконного звільнення тривав з 26 березня 2020 року до 20 серпня 2020 року, що склало 4 місяці та 18 днів, а саме 4 робочих дні у березні 2020 року, 14 робочих днів у серпні 2020 року, 4 місяці - квітень, травень, червень, липень 2020 року.

З метою стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції правильно визначив його розмір.

Частиною другою ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку №100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Із пункту 5 вказаного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, суд має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 24.10.2018 у справі №820/5932/16.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року (справа № 11-134ас18) підтримала правову позицію, сформульовану раніше Верховним Судом України, та вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №826/26589/15 вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивача звільнено з 25.03.2020, рішення суду про поновлення на посаді прийнято 20.08.2020, отже кількість днів вимушеного прогулу складає 101 робочий день.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області (а.с.11-12) нарахована заробітна плата ОСОБА_3 за травень 2019 року становила 4985,45 грн. (фактична кількість відпрацьованих робочих днів - 11), за червень 2019 року 5048,46 грн. (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 10). Отже, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період становить: (4985,45 грн. + 5048,462 грн.)/ (10+11) = 477,81 грн.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 477,81 грн. * 101 робочих дня = 48458,81 грн.

Щодо строків звернення до суду з вказаною позовною заявою, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи 25.03.2020 р. Глухівською міською радою Сумської області VII скликання прийнято рішення № 403 "Про дострокове припинення повноважень Глухівського міського голови".

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року по справі № 480/2207/20, залишеним постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року без змін, позивача поновлено на посаді міського голови.

Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звернувся до суду першої інстанції 11.05.2021.

Апелянт зазначає, що позивач подав позовну заяву з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП для звернення до суду, при чому, не зазначив жодних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду, та не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 зазначила, що вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

На думку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою.

Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Враховуючи вищевикладене можна зробити висновок, що положення ст. 233 КЗпП поширюються на спірні правовідносини, оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є трудовим спором, пов`язаним з порушенням законодавства про оплату праці.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, колегія суддів, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п?ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 та від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21.

Як встановлено судовим розглядом, позивач звернувся до суду з позовною заявою 11.05.2023, тобто в період, коли КЗпП не містив чітко встановленого строку звернення до суду з позовом про порушення законодавства про оплату праці

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилковості доводів відповідача про необхідність застосування тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, та у зв`язку з вищевикладеним відхиляє довід апеляційної скарги, щодо пропущення позивачем строку звернення до суду.

Суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 по справі № 369/6360/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова