Справа № 380/6042/22
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року м. Київ № 380/6042/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до: Державної митної служби України, Львівська митниця
провизнання протиправним та скасування наказу,
представники сторін:позивача - Максюк С.В.; відповідача-1 - Гришакова Н.Є.; відповідача-2 - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач, ОСОБА_1 ) подано на розгляд Львівського окружного адміністративного суду позов до Державної митної служби України (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ідентифікаційний код - 43115923, ел. пошта: ) (надалі - відповідач-1, Держмитслужба), у якому позивач просить суд (з урахуванням заяв про зміну предмета позову):

визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 23.03.2022 № 25-в «Про відрядження ОСОБА_1 »;

визнати протиправними дії Державної митної служби України щодо недопущення до виконання службових обов`язків ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці;

стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2977,20 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 744,30 грн;

визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-О «Про звільнення ОСОБА_1 »;

визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 10.08.2022 № 720-О «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці з дати звільнення;

стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плані за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати ухвалення рішення суду;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці керуючись п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Ухвалою Львівського адміністративного суду міста Києва від 08.04.2022 (суддя Кухар Н.А.) матеріали адміністративної справи № 380/6042/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано для розгляду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Пащенку К.С.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2022 відмовлено у задоволенні заяви від 28.03.2022 «Про забезпечення позову» у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 від 28.03.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2022 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 380/6042/22, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 14.06.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.06.2022 заяву представника позивача - адвоката Максюка С.В. б/н від 31.05.2022 про зміну предмету позову прийнято до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2022 заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Максюка С.В. від 20.07.2022 про зміну позовних вимог прийнято до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.08.2022 заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Максюка С.В. від 11.08.2022 про зміну позовних вимог прийнято до розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.08.2022 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Львівську митницю (за текстом - відповідач-2).

23.08.2022, 15.09.2022 та 13.10.2022 судом оголошено перерви, справу призначено до судового розгляду на 27.10.2022.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.10.2022 у справі № 380/6042/22 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.11.2022.

10.11.2022 судом оголошено перерву на 01.12.2022.

У судовому засіданні у вказану дату представники сторін були присутні, проведено судові дебати, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В якості підстав позову позивач зазначає, що його призначено на посаду начальника Львівської митниці, як переможця конкурсу, шляхом укладання контракту про проходження державної служби, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом митниці. Разом з тим, позивач зазначає, що його було неодноразово наказами Держмитслужби відряджено до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби на загальний строк понад 60 календарних днів, що суперечить вимогам ст. 42 Закону України «Про державну службу» та порушує порядок службових відряджень. Таким чином, позивач вважає, що відповідач вчинив протиправні дії щодо недопущення до виконання службових обов`язків.

Державна митна служба України у відзиві проти задоволення позовних вимог заперечила, вказано, що строк відрядження позивача протягом одного календарного року становить 49 днів, що відповідає положенню ст. 42 Закону України «Про державну службу». Окрім цього, відповідач пояснює, що направлення працівника на навчання, зокрема на семінар, не є службовим відрядженням, а дні тимчасової непрацездатності не включаються до строку відрядження, що вказує на необґрунтованість позовних вимог.

Стосовно наказу про звільнення від 16.05.2022 № 444-О позивач у заяві про збільшення позовних вимог вказав, що його прийнято на підставі невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування. Позивач переконаний, що його було звільнено вже після закінчення строку на державній службі, а висновки відповідача про встановлення невідповідності позивача займаній посаді протягом строку випробування є незаконними та не підтверджені належними доказами, які б встановлювали невиконання завдань на строк випробування.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що не заперечує проти обставин перебування з 04.01.2022 по 28.01.2022 та з 07.02.2022 по 11.02.2022 у стані тимчасової непрацездатності на лікарняному. Отже, за вирахуванням днів непрацездатності позивач знаходився у відрядженні 49 календарних днів протягом календарного 2022 року, що не заперечується відповідачем. На думку позивача, видання Держмитслужбою наказу у будь-якому разі призводить до порушень вимог, визначених ч. 3 ст. 42 Закону України «Про державну службу», а саме строк відрядження позивача як державного службовця протягом одного календарного року перевищує 60 днів та складатиме 79 календарних днів, а відсутність порушень прав позивача не підтверджується жодними доказами.

Щодо наказу про звільнення від 10.08.2022 № 720-О позивач зазначає, що він є похідним від наказу від 16.05.2022 № 444-О, а тому також є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач-1 у відзиві вказав, що у рамках здійснення заходів щодо контролю за забезпеченням начальниками митниць як відокремленими підрозділами виконання завдань, встановлених їм на строк випробування, проведено аналіз роботи начальника Львівської митниці ОСОБА_2. У результаті встановлено, що ефективність пошукових заходів, здійснюваних безпосередньо посадовими особами Львівською митницею, є неналежною, робота з виявлення митних правопорушень митниці не ведеться на достатньому рівні. Факти незабезпечення ОСОБА_2 виконання завдань визначених на строк випробування викладені в доповідній записці Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби, яка слугувала підставою до видання наказу Держмитслужби про припинення позивачем державної служби.

Позивач у відповіді на відзив щодо обставин продовження строку випробування позивача пояснив, що відрядження не є причиною, через яку роботодавець має право продовжити випробувальний строк, адже перебуваючи у відрядженні працівник фактично виконує свої трудові обов`язки. Таким чином, позивач вважається таким, що пройшов випробування, а строк випробування на займаній посаді закінчився 28.02.2022 на підставі наказу Держмитслужби від 16.02.2022 № 184-о «Про продовження строку випробування», оскільки усі подальші накази щодо продовження строку випробування приймались на підставі наказів про відрядження позивача. Твердження відповідача, що направлення працівника на навчання, зокрема, на семінар, не є службовим відрядженням є хибними та спростовуються обставинами справи та відповідними доказами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Держмитслужби від 26.07.2021 № 910-о «Про призначення ОСОБА_1 », за погодженням з Міністерством фінансів України, ОСОБА_1 призначено з 27.07.2021 на посаду начальника Львівської митниці, як переможця конкурсу, шляхом укладення контракту про проходження державної служби.

26.07.2021 Державною митною службою України в особі Голови Державної митної служби України ОСОБА_3 укладено контракт № 8 з ОСОБА_1 про проходження державної служби на посаді начальника Львівської митниці (далі - Контракт).

Термін виконання завдань встановлюється протягом випробувального терміну, тобто на 6 місяців.

Відповідно до пункту 1 Контракту на відносини сторін за цим контрактом поширюється дія Митного кодексу України, а в частині не врегульованій ним, Закону України «Про державну службу», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини щодо проходження державної служби, Кодексу законів про працю України.

Цей контракт є особливою формою трудового договору (пункт 2 Контракту).

Пунктом 8 Контракту передбачено, що права сторін визначаються Митним кодексом України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про відпустки», іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини щодо проходження державної служби.

Додатковими умовами Контракту є, в тому числі проходження в установленому порядку періодичної перевірки рівня професійної підготовки (професійного розвитку), практичного застосування положень законодавства під час виконання своїх посадових обов`язків (підпункт 17.5. пункту 17 Контракту).

З метою надання практичної та методичної допомоги ОСОБА_1 , начальника Львівської митниці, направлено у відрядження до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби:

з 06.12.2021 по 04.01.2022 строком на 30 діб згідно наказу Держмитслужби від 03.12.2021 № 149-к «Про відрядження ОСОБА_1 »,

з 29.01.2022 по 18.02.2022 строком на 21 добу, згідно наказу Держмитслужби від 24.12.2021 № 159-к «Про відрядження ОСОБА_1» (із змінами, внесеними наказом Держмитслужби від 01.02.2022 № 8-в;

з 21.02.2022 по 22.03.2022 строком на 30 діб, згідно наказу Держмитслужби від 21.02.2022 № 19-в «Про відрядження ОСОБА_1 »;

з 23.03.2022 по 21.04.2022 строком на 30 діб, згідно наказу Держмитслужби від 23.03.2022 № 25-в «Про відрядження ОСОБА_1 ».

Поряд з цим, наказами Державної митної служби України продовжено строк випробування ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці, а саме:

від 18.01.2022 № 54-о «Про продовження строку випробувань» до 13.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність та перебування у відпустці;

від 01.02.2022 № 134-о «Про продовження строку випробувань» до 23.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність;

від 16.02.2022 № 184-о «Про продовження строку випробувань» до 28.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність;

від 16.02.2022 № 193-о «Про продовження строку випробувань» до 16.03.2022 у зв`язку з перебуванням у відрядженні під час випробування;

від 17.03.2022 № 251-о «Про продовження строку випробувань» до 24.03.2022 у зв`язку з перебуванням у відрядженні під час випробування;

від 21.04.2022 № 358-о «Про продовження строку випробувань» до 29.05.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через перебування у відрядженні.

Державною митною службою України прийнято наказ від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами внесеними наказом Державної митної служби України від 23.05.2022 № 454-о), відповідно до ч. 6 ст. 35, п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника Львівської митниці, із займаної посади у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, до закінчення строку випробування, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді, припинивши дію контракту про проходження державної служби від 26.07.2021 № 8.

У тексті наказу Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » із змінами внесеними наказом Держмитслужби від 23.05.2022 № 454-о «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » вказано підставу його видачі:

доповідна записка Департаменту по роботі з персоналом Держмитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822;

лист-погодження Міністерства фінансів України від 13.05.2022 № 17030-19-61/9818;

попередження про припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування від 13.05.2022;

протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 16.05.2022;

пункт 21 контракту про проходження державної служби від 26.07.2021 № 8.

Наказом Державної митної служби України від 10.08.2022 № 720-о «Про звільнення ОСОБА_1 », ураховуючи закінчення тимчасової непрацездатності, звільнено ОСОБА_1, начальника Львівської митниці, з 10.08.2022.

Не погоджуючись з прийнятими наказами та діями Державної митної служби України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

За приписом ст. 7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на:

1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;

2) чітке визначення посадових обов`язків;

3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення;

4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону;

6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу;

7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків;

8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів;

9) участь у діяльності об`єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом;

10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності;

11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону;

12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом;

13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності;

14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Державні службовці також реалізують інші права, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

В свою чергу, відповідно до ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний, зокрема:

дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;

сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України;

постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Статтею 31-1 Закону України «Про державну службу» визначено, що з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 31-1 Закону України «Про державну службу» до істотних умов контракту належать:

1) місце роботи і посада державної служби;

2) спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби;

3) дата набрання чинності та строк дії контракту;

4) права та обов`язки сторін;

5) завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання;

6) режим праці та відпочинку;

7) умови оплати праці;

8) відповідальність сторін та вирішення спорів;

9) підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

За взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби.

При укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 12 ст. 31-1 Закону України «Про державну службу» дія контракту про проходження державної служби припиняється:

1) у разі закінчення строку, на який укладено контракт;

2) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін;

3) за ініціативою суб`єкта призначення або керівника державної служби - у разі невиконання або неналежного виконання державним службовцем умов контракту;

4) у разі припинення державної служби з підстав, визначених частиною першою статті 83 цього Закону.

В свою чергу ст. 35 Закону України «Про державну службу» визначено, що в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим.

На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату.

Випробування встановлюється строком від одного до шести місяців.

У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади державної служби. У такому разі застосовується відкладене право суб`єкта призначення на повторне визначення переможця конкурсу.

Якщо державний службовець у період випробування був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням або з інших поважних причин, строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких він фактично не виконував посадові обов`язки (ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну службу»).

Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів (ч. 6 ст. 35 Закону України «Про державну службу»).

У разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування (ч. 7 ст. 35 Закону України «Про державну службу»).

Як встановлено судом, 26.07.2021 Державною митною службою України укладено контракт № 8 з ОСОБА_1 про проходження державної служби на посаді начальника Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби України від 26.07.2021 № 910-о «Про призначення ОСОБА_1 » встановлено позивачу випробування на зазначеній посаді строком шість місяців.

Тобто, згідно вказаного наказу строк випробування ОСОБА_1 закінчувався 27.01.2022.

Разом з тим, наступними наказами Державної митної служби України продовжено строк випробування ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці, а саме:

від 18.01.2022 № 54-о «Про продовження строку випробувань» до 13.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність та перебування у відпустці;

від 01.02.2022 № 134-о «Про продовження строку випробувань» до 23.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність;

від 16.02.2022 № 184-о «Про продовження строку випробувань» до 28.02.2022 у зв`язку з відсутністю на роботі у період випробування через тимчасову непрацездатність.

В подальшому, наказами Державної митної служби України від 16.02.2022 № 193-о, від 17.03.2022 № 251-о та від 21.04.2022 № 358-о «Про продовження строку випробувань» позивачу з посиланням на ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну службу» продовжено строк випробування до 30.03.2022, 24.03.2022 та до 29.05.2022 відповідно у зв`язку з перебуванням у відрядженні.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про державну службу» прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

Суд відмічає, що за приписом ч. 1 ст. 42 Закону України «Про державну службу» державний службовець може бути направлений у службове відрядження (далі - відрядження) для виконання своїх посадових обов`язків поза межами постійного місця служби, у тому числі на роботу до секретаріатів міжнародних організацій, представництв міжнародних організацій в інших країнах або органів влади іноземних держав у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби визначає місце, строк відрядження, режим роботи у період відрядження та завдання до виконання.

За ч. 3 ст. 42 Закону України «Про державну службу» строк відрядження державного службовця протягом одного календарного року не може перевищувати 60 календарних днів, крім випадків, визначених законодавством.

Направлення державного службовця у відрядження на більш тривалий строк можливе за його письмовою згодою.

За державним службовцем на весь період відрядження зберігаються його посада та заробітна плата (ч. 5 ст. 42 Закону України «Про державну службу»).

Згідно з ч. 6 ст. 42 Закону України «Про державну службу» під час направлення державного службовця у відрядження беруться до уваги його сімейний стан та інші особисті обставини. Не допускається направлення у відрядження без їхньої згоди вагітних жінок, державних службовців, які мають дітей віком до 14 років, самостійно виховують дітей з інвалідністю, осіб з інвалідністю з дитинства.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з метою надання практичної та методичної допомоги відряджено до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби:

з 06.12.2021 по 04.01.2022 строком на 30 діб згідно наказу Держмитслужби від 03.12.2021 № 149-к «Про відрядження ОСОБА_1»,

з 29.01.2022 по 18.02.2022 строком на 21 добу, згідно наказу Держмитслужби від 24.12.2021 № 159-к «Про відрядження ОСОБА_1» (із змінами, внесеними наказом Держмитслужби від 01.02.2022 № 8-в);

з 21.02.2022 по 22.03.2022 строком на 30 діб, згідно наказу Держмитслужби від 21.02.2022 № 19-в «Про відрядження ОСОБА_1».

Відповідними наказами зобов`язано Львівську митницю забезпечити оплату витрат на відрядження згідно з установленими нормами відрядних видатків.

Як було зазначено, за приписами ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну службу» строк випробування державного службовця продовжується на відповідну кількість днів у разі відсутності на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, або перебуванням у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням, або з інших поважних причин.

В свою чергу, згідно з положенням ч. 1 ст. 42 Закону України «Про державну службу» службовим відрядженням є виконання державним службовцем своїх посадових обов`язків за межами постійного місця служби.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 № 59 (далі - Інструкція № 59), службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника державного органу (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Згідно з п. 8, 13 Розділу І Інструкції № 59 на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений. Замість днів відпочинку, не використаних за час відрядження, інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються.

За відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада)протягом усього часу відрядження, в тому числі й часу перебування в дорозі.

За приписом п. 1 Розділу ІІ Інструкції № 59, направлення працівника підприємства у відрядження здійснює керівник цього підприємства або його заступник (направлення у відрядження державного службовця здійснює керівник державної служби) і оформлює наказом (розпорядженням), у якому зазначаються мета виїзду, завдання (за потреби), пункт призначення (місто або міста призначення, інші населені пункти, найменування підприємства, установи або організації, куди відряджається працівник), строк (дата вибуття у відрядження та дата прибуття з відрядження), джерело фінансового забезпечення витрат на відрядження, а також за потреби інші ключові моменти (вид транспорту, інформація про додаткові обмеження щодо сум та цілей використання коштів, наданих на відрядження, у разі їх встановлення керівником), після затвердження кошторису витрат. У разі направлення працівника підприємства у службове відрядження за запрошенням подається його копія та за наявності програма заходів.

З системного аналізу положень ч. 5 ст. 35, ст. 42 Закону України «Про державну службу» та Інструкції № 59 випливає, що службове відрядження полягає у виконанні державним службовцем своїх службових обов`язків за межами постійного місця служби, а тому службове відрядження не може вважатись відсутністю службовця на роботі чи не виконанням посадових обов`язків.

Отже, за висновком суду, період роботи державного службовця у службовому відрядженні, очевидно, має зараховуватись до випробувального строку та не може бути підставою для його продовження.

Таким чином, суд вважає відсутніми підстави для продовження строку випробування наказом Державної митної служби України від 16.02.2022 № 193-о, від 17.03.2022 № 251-о та від 21.04.2022 № 358-о «Про продовження строку випробувань» у зв`язку з перебуванням позивача у відрядженні в розумінні вимог ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну службу».

За таких умов, після 28.02.2022 строк випробувального періоду, визначений наказом Державної митної служби України від 26.07.2021 № 910-о, сплив.

Суд наголошує, що за приписом ч. 6 ст. 35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про державну службу» у разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Аналізуючи наведені висновки та положення Закону, суд відмічає, що під час належним чином обчисленого випробувального строку щодо ОСОБА_1 наказ про звільнення з підстав встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону відповідачем не прийнято.

Разом з тим, оскаржуваний наказ Державної митної служби України № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до ч. 6 ст. 35, п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» прийнято лише 16.05.2022, тобто після закінчення випробувального строку.

При цьому, суд констатує, що Державною митною службою України також не було дотримано вимог ч. 6 та 7 ст. 35 Закону України «Про державну службу» щодо попередження позивача про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів до закінчення строку випробування.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-О «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами) та подальший похідний наказ від 10.08.2022 № 720-О «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про державну службу».

Крім того, перевіряючи правомірність спірних наказів на відповідність критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, суд зауважує на необхідності дотримання принципів законності, обґрунтованості та пропорційності, визначених п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, є критерієм, що вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Принцип пропорційності спрямовано насамперед на обмеження дискреційної влади адміністративних органів. Європейський досвід та, зокрема, Рекомендація Комітету міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, передбачає, що адміністративний орган при здійсненні дискреційних повноважень повинен:

1) не переслідувати інших цілей, ніж ті, для яких дискреційне повноваження було надано;

2) дотримуватися об`єктивності та неупередженості, враховуючи тільки ті факти, які стосуються конкретної справи;

3) дотримуватися принципу рівності перед законом шляхом запобігання несправедливої дискримінації;

4) зважати на будь-які негативні наслідки, які може мати його рішення для прав, свобод та законних інтересів осіб, та співвідносити їх з цілями органу;

5) приймати рішення протягом розумного строку;

6) керуватися загальними адміністративними вказівками, враховуючи при цьому конкретні обставини окремої справи.

Згідно з цим принципом заходи, що вживаються органом влади, повинні бути пропорційними тим цілям, які передбачається досягнути. Відповідно органи влади не можуть для досягнення цілі заходу накладати на громадян обов`язки, які перевищують межі необхідності, що витікають з публічного інтересу. Це передбачає наявність розумного співвідношення між цілями і засобами їх досягнення, тобто негативні наслідки для конкретних осіб не повинні бути непропорційними отриманому в публічних інтересах позитивному результату.

Тобто принцип пропорційності має на меті досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії адміністративного органу та інтересами приватної особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 на строк випробування на посаді начальника Львівської митниці були визначені наступні завдання/заходи:

1. Забезпечення організації та координації роботи митниці з питань повноти та своєчасності надходжень митних платежів до Державного бюджету України, виконання помісячного встановленого індикативного показника доходів в митниці (термін виконання - протягом випробувального терміну).

2. Контроль за здійсненням заходів з протидії контрабанді та порушенням митних правил, контроль в напрямку запобігання, виявлення та припинення незаконному переміщенню через митний кордон України товарів, транспортних засобів, вжиття оперативних заходів реагування та виявлення правопорушення законодавства з питань митної справи (термін виконання - протягом випробувального терміну).

3. Забезпечення належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів та країни походження товарів (термін виконання - протягом випробувального терміну).

4. Здійснення заходів, спрямованих на захист інтересів митниці в судах (термін виконання - протягом випробувального терміну).

5. Успішне проходження тестування, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 916 «Про реалізацію експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності» (термін виконання - протягом випробувального терміну).

6. Успішне проходження в установленому порядку перевірки на доброчесність та заходів, визначених наказом Держмитслужби від 14.07.2021 №530 «Про здійснення контролю за дотриманням посадовими особами Державної митної служби України законодавства у сфері державної служби та умов контрактів про проходження державної служби» (термін виконання - протягом випробувального терміну).

Судом установлено, що позивачем був складений та направлений до Держмитслужби Звіт про виконання завдань, визначених ОСОБА_1 на період випробування на посаді начальника Львівської митниці.

Відповідно до зазначеного Звіту ОСОБА_1 досягнуто наступних результатів:

«За заходом № 1:

За липень - листопад 2021 року Львівська митниця забезпечила надходження до Державного бюджету України у сумі 12 919,9 млн. грн. (у т.ч. до загального фонду - 12 270,3 млн. грн. та до спеціального фонду - 649,6 млн. грн.), що на 1 629,4 млн. грн. або на 14,4% більше ніж у липні - листопаді 2020 року (11 260,5 млн. грн. без врахування підрозділів митного оформлення, які розташовані в Івано-Франківській та Тернопільській областях).

Індикативний показник доходів за липень - листопад 2021 року у сумі 12 439,9 млн. грн. митницею виконано на 103,9% (перевиконання становить 480,2 млн. грн.), у тому числі: до загального фонду державного бюджету перераховано 12 270,3 млн. грн., що становить 101,8% доведеного індикативного показника у сумі 12 053,6 млн. грн. (перевиконання - 216,7 млн. грн.); до спеціального фонду державного бюджету перераховано 649,7 млн. гри., що становить 168,2% доведеного індикативного показника у сумі 386,2 млн. грн. (перевиконання - 263,5 млн. грн.).

За липень - листопад 2021 року середньоденні надходження митних платежів до державного бюджету склали 120,7 млн. грн.

За заходом № 2:

За липень - листопад 2021 року заведено 1294 справи про порушення митних правил, загальна вартість безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 65 млн. грн. та сума несплачених митних платежів - понад 693 тис. грн., з яких: за ст. 468 Митного кодексу України - 1 справа, за ст. 469 Митного кодексу України - 5 справ; за ст. 470 Митного кодексу України - 178 справ; за ст. 471 Митного кодексу України - 474 справи з загальною вартістю безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 19,4 млн. грн.; за ст. 472 Митного кодексу України - 104 справи, загальна вартість вартістю безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 4,7 млн. грн.; за ст. 473 Митного кодексу України - 45 справ з загальною вартістю безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 9 тис. грн.; за ст. 476 Митного кодексу України - 3 справи; за ст. 480 Митного кодексу України - 1 справа; за ст. 481 Митного кодексу України - 361 справа; за ст. 483 Митного кодексу України - 96 справ з загальною вартістю безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 40 млн. грн.; за ст. 484 Митного кодексу України - 12 справ з загальною вартістю безпосередніх предметів порушень в яких склала понад 701 тис. грн.; за ст. 485 Митного кодексу України - 14 справ з загальною сумою несплачених платежів у яких склала 693 тис. грн.;

Безпосередні предмети правопорушень вартістю 32,4 млн. гри. вилучені у 716 справах.

Виявлено 43 факти незаконного переміщення через митний кордон України наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів. Виявлено 54 факти незаконного переміщення через митний кордон України зброї, боєприпасів, вибухових речовин.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 558 Митного кодексу України та з урахуванням положень статей 216, 218 Кримінального процесуального кодексу України, до правоохоронних органів направлено 58 повідомлень про виявлення ознак кримінальних правопорушень, з яких: за ст. 201 Кримінального кодексу України - 2 повідомлення, за ст. 305 Кримінального кодексу України - 8 повідомлень, за ст. 263 Кримінального кодексу України - 9 повідомлень, за ст. 309 Кримінального кодексу України - 33 повідомлення, за ст. 311 Кримінального кодексу України - 2 повідомлення, за ст. 240 Кримінального кодексу України - 2 повідомлення, за ст. 358 Кримінального кодексу України - 1 повідомлення, за ст. 204 Кримінального кодексу України - 1 повідомлення.

За заходом № 3:

За результатами якісного та належного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів Львівською митницею у липні - листопаді 2021 року забезпечено перерахування додаткових надходжень митних платежів до Держбюджету на рівні 319,3 млн. грн., що на 4% (307,7 млн. грн.) більше, ніж протягом лютого - червня 2021 року (з врахуванням підрозділів, що здійснювали свою діяльність у Тернопільській та Івано- Франківській областях); Перерахування додаткових надходжень митних платежів до Держбюджету у розрізі місяців: у липні 2021 року - 37,2 млн грн,; у серпні 2021 року - 39,0 млн грн, що більше на 5%, ніж у липні 2021 року (37,2 млн грн); у вересні 2021 року - 48,6 млн грн, що більше на 25%, ніж у серпні 2021 року (37,2 млн грн); у жовтні 2021 року - 61,7 млн грн, що більше на 27%, ніж у вересні 2021 року (48,6 млн грн); у листопаді 2021 року - 62,9 млн грн, що більше на 2%, ніж у жовтні 2021 року (61,7 млн грн).

За результатами ефективної роботи в напрямку контролю за достовірністю декларування та повнотою оподаткування у Львівській митниці рівень митної вартості товарів: у липні 2021 року (1,85 $/кг) збільшився на 27% у порівнянні з липнем 2020 року (1,46 $/кг); у серпні 2021 року (1,68 $/кг) збільшився на 10% у порівнянні з серпнем 2020 року (1,53 $/кг); у вересні 2021 року без врахування імпорту вугілля (1,99 $/кг) збільшився на 17% у порівнянні з вереснем 2020 року (1,70 $/кг); у жовтні 2021 року без врахування імпорту вугілля (2,04 $/кг) збільшився на 17% у порівнянні з жовтнем 2020 року (1,74 $/кг); у листопаді 2021 року без врахування імпорту вугілля (2,17 $/кг) збільшився на 14% у порівнянні з жовтнем 2020 року (1,90 $/кг).

За заходом № 4:

З метою захисту інтересів митниці в судах, здійснено заходи щодо: забезпечення належного представництва митного органу (подання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, тощо) в судах різних інстанцій та форм судочинства (адміністративне, господарське, цивільне); опрацювання процесуальних документів по 72 судовим справам (нові справи, що надійшли за період випробувального терміну) та подання заяв по суті справ: позовні заяви, відзиви на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення, додаткові пояснення.

Позивачем, як головою комісії про доцільність/недоцільність оскарження судових рішень, винесених не на користь митного органу, забезпечено оскарження усіх судових рішень.

У період випробувального терміну на користь митниці винесено 19 судових рішень на суму 19 961,00 тис. грн.

На щотижневих оперативних нарадах неодноразово наголошувалося на неухильному дотриманні норм митного законодавства в частині, що стосується прийняття рішень (рішення про коригування митної вартості товарів, визначення коду товару, тощо) з метою мінімізації їх оскарження в судовому порядку.

За дорученням позивача, на постійній основі, з метою прийняття обґрунтованих рішень, юридичним відділом до структурних підрозділів митниці доводились правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права;

На виконання наказу Державної митної служби України від 11.09.2020 № 382 «Про затвердження показників комплексної оцінки митниць Держмитслужби» за період випробувального терміну за результатами показника «Частка вирішених на користь митниці судами різних інстанцій справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності митних органів та їх посадових осіб» за III квартал (липень-вересень 2021 року) досягнуто значення на рівні 45,3% (оцінка - «добре»), а за IV квартал на рівні 28,9% (оцінка - «задовільно»).

За заходом № 5:

Результати тестування посадової особи питань кваліфікації та благонадійності: тестування рівня знань митного та антикорупційного законодавства - відмінно; тестування на загальні здібності - добре; тестування на благонадійність - навмисне або ненавмисне викривлення відповідей, умовно не рекомендований, з урахуванням інших чинників та показників відбору.

Також позивачем на адресу Голови Держмитслужби службовою запискою від 04.10.2021 №7-4-1/4/8195 скеровувались Результати виконання завдань та досягнення показників результативності, ефективності та якості їх виконання державним службовцем за III квартал 2021 року Львівської митниці.

Згідно доповідної записки директора Департаменту по роботі з персоналом Володимира Касьяна №12-02/664 від 01.11.2021 про стан виконання завдань і ключових показників, визначених у Контрактах про проходження державної служби начальників митниць, як відокремлених підрозділів Державної митної служби України за ПІ квартал 2021 року, вищезазначений Звіт опрацьовано, проаналізовано та погоджено керівниками структурних підрозділів апарату Держмитслужби, а саме: Департаментом по роботі з персоналом, Департаментом митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД, Департаментом боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, Відділом з питань запобігання та протидії корупції, Управлінням внутрішньої безпеки, і останніми надано пропозиції погодити, серед іншого, звіт направлений начальником Львівської митниці.

На вказану доповідну записку накладено резолюцію «Згоден» Голови ОСОБА_4 .

Поряд із цим, підставою для видачі спірного наказу Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » слугувала, у тому числі, доповідна записка Департаменту по роботі з персоналом Дермитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822. В свою чергу доповідна записка Департаменту по роботі з персоналом Дермитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822 підготовлена на підставі довідки щодо результатів роботи Львівської митниці з протидії митним правопорушенням за липень-листопад 2021 року, направленої у вигляді службової записки від 03.12.2021 №20-02-02/1409 Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

З доповідної записки Департаменту по роботі з персоналом Дермитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822 випливає наступне:

«Від: Департаменту по роботі з персоналом.

Тема: про незабезпечення ОСОБА_5 виконання завдань, встановлених на строк випробування на посаді начальника Львівської митниці.

Суть питання: відповідно до наказу Держмитслужби від 26.07.2021 № 910 о ОСОБА_6 призначено з 27.07.2021 на посаду начальника Львівської митниці із встановленням випробування на зазначеній посаді строком шість місяців.

ОСОБА_7 на строк випробування на посаді були встановлені завдання (додаються).

Одним з ключових завдань є контроль за здійсненням заходів з протидії контрабанді та порушенням митних правил, контроль в напрямку запобігання, виявлення та припинення незаконному переміщенню через митний кордон України товарів, транспортних засобів, вжиття оперативних заходів реагування та виявлення правопорушення законодавства з питань митної справи.

У рамках здійснення заходів щодо контролю за забезпеченням начальниками митниць як відокремлених підрозділів Держмитслужби виконання завдань, встановлених їм на строк випробування, проведено аналіз роботи начальника Львівської митниці ОСОБА_2.

За результатами вжитих заходів отримано інформацію від профільних структурних підрозділів апарату Держмитслужби за відповідними напрямками роботи Львівської митниці.

Так, Департаментом боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил службовою запискою від 03.12.2021 № 20-02-02/1409 надано довідку щодо результатів роботи Львівської митниці з протидії митним правопорушенням за липень-листопад 2021 року.

Стан протидії митним правопорушенням

Впродовж вказаного періоду митницею порушено 1 284 справи про порушення митних правил на суму понад 54 млн. грн. З них 715 справ, в яких масово вилучено предмети правопорушень на суму 22 млн. грн.

Митницею стосовно посадових осіб підприємств заведено 84 справи про ПМП, що складає 6% від загальної кількості протоколів. Вказане свідчить, що робота митниці зорієнтована на припинення правопорушень, вчинюваних громадянами при переміщенні товарів через митний кордон України, та виявлення яких не потребує аналітично-пошукової роботи.

Слід зазначити, що найбільш резонансні факи порушень митних правил виявлялись за участі робочих групи посадових осіб Держмитслужби (далі - робочі групи) під час проведення заходів у зоні діяльності Львівської митниці у липні та вересні 2021 року.

Зокрема, під час проведення заходів у період з 28.07.2021 по 30.07.2021 у пункті пропуску «Шегині - Медика» митного посту «Мостиська» Львівської митниці виявлено та припинено три факти порушень митних правил під час переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, вилучено товарів на суму 1,5 млн. гривень.

Крім того, 04.09.2021 в зоні митного контролю пункту пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці виявлено та припинено спробу незаконного ввезення товарів торговельної марки «Apple» в асортименті загальною вартістю 17.5 млн. гривень.

У період з 10.09.2021 по 24.09.2021 робочою групою у пунктах пропуску «Шегині - Медика», «Краківець - Корчова», «Рава-Руська - Хребенне», «Смільниця - Кросценко», «Грушів - Будомєж» та «Угринів - Долгобичув» проводилися заходи, спрямовані на посилення контролю за повнотою нарахування і сплатою митних платежів під час митного оформлення товарів, що ввозяться громадянами у ручній поклажі та супроводжуваному багажі і фактурна вартість яких та/або загальна вага перевищують встановлені обмеження (500 євро та 50 кг).

Під час перебування робочої групи у зоні діяльності митниці за результатами митного контролю та митного оформлення товарів, шо переміщувалися громадянами у ручній поклажі та супроводжуваному багажі і підлягали оподаткуванню, оформлено 4 528 митних декларацій тину МД-1 та стягнуто митних платежів на загальну суму майже 21,559 млн. гривень. Згідно з порівняльним аналізом митних оформлень за аналогічний період серпня установлено, що кількість оформлених більше на 815 декларацій МД-1 та на 11,920 млн гривень митних платежів.

Таким чином, результати роботи робочих груп засвідчили, що ефективність пошукових заходів, здійснюваних безпосередньо посадовими особами Львівської митниці, є неналежною, робота з виявлення митних правопорушень в митниці ведеться на недостатньому рівні.

Стан взаємодії з митними органами іноземних держав

З метою перевірки дотримання митного законодавства при переміщенні товарів митницею ініційовано направлення 33 запитів до митних органів іноземних держав та отримано 69 відповіді (з урахуванням відповідей на запити попереднього періоду), з яких 68 результативні (це були як виявлені факти правопорушень, так і підтверджені ті, запити по яких скеровувались у рамках провадження у справах).

За результатами опрацювання отриманих документів складено 13 протоколів про ПМП на суму 15,5 млн. грн. та встановлено несплату митних платежів у сумі 639 тис. грн.

Разом з тим, значна частина запитів ґрунтується на результатах пошукової роботи, а напрацювання аналітичної складової вкрай мало є підставою для направлення запитів до уповноважених органів іноземних держав.

Стан розгляду справ про порушення митних правил

Митницею розглянуто 117 справ про порушення митних правил та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 3 млн. грн. Стягнуто штрафів, накладених митницею, на суму понад 1 млн. грн.

Водночас за результатами розгляду справ про порушення митних правил судом винесено рішення про закриття провадження у 77 справах про порушення митних правил на загальну суму 28 млн. грн.

Стан боротьби з контрабандою наркотиків та зброї

В зоні діяльності Львівської митниці відсутні факти виявлення упродовж 2021 року незаконного переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у пунктах пропуску через державний кордон України:

«Спільниця - Кросценко» м/п «Смільниця»;

«Угринів - Долгобичув» м/п «Угринів»;

«Грушів - Будомєж» м/п «Яворів»;

«Львів» м/п «Львів-аеропорт».

При цьому, виявлення у п/п «Грушів - Будомєж» 09.01.2020 - 62 800 таблеток з вмістом прекурсору «псевдоефедрин» та 26.02.2020 - 20 кг наркотичної речовини «гашиш» вказує на активне використання представниками оргзлочинності пунктів пропуску в зоні діяльності Львівської митниці для незаконного переміщення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Упродовж липня - листопада 2021 року митницею виявлено 54 факти незаконного переміщення через митний кордон України зброї, боєприпасів, вибухових речовин, спецзасобів (за аналогічний період 36 фактів). Із цієї кількості 96% випадків, виявлено за результатами пошукових заходів на м/п « Львів - поштовий».

До правоохоронних органів направлено 11 повідомлень про кримінальне правопорушення (за аналогічний період 2020 року направлено і 11 повідомлень).

Вказані показники свідчать про незадовільний стан протидії незаконному переміщенню наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, зброї, боєприпасів в автомобільних та залізничних пунктах пропуску через державний кордон України в зоні діяльності Львівської митниці.

Львівською митницею не забезпечено виконання вимог пункту 15 Порядку використання кінологічних команд у Державній митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.03.2021 № 161, стосовно падання інформації про усі випадки результативного використання службових собак у 3-денний строк до Департаменту боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил.

Крім цього, за інформацією, наданою Координаційно-моніторинговою митницею листом від 08.12.2021 № 7.9-1/12/4/1600, протягом листопада-грудня 2021 року оперативною групою співробітників Координаційно-моніторингової митниці у зоні діяльності Львівської митниці виявлено та припинено 157 фактів порушень митного законодавства України. По виявлених фактах складено протоколи про порушення митних правил на загальну суму 3,82 млн. грн.

Викладені вище факти свідчать про незабезпечення ОСОБА_5 виконання завдань, встановлених на строк випробування на посаді начальника Львівської митниці, а саме завдання № 2: «Контроль за здійсненням заходів з протидії контрабанді та порушенням митних правил, контроль в напрямку запобігання, виявлення та припинення незаконному переміщенню через митний кордон України, товарі в, транспортних засобів, вжиття оперативних заходів реагування та виявлення правопорушення законодавства з питань митної справи».

Крім цього, безпосереднє виконання вказаних завдань щодо протидії контрабанді та порушенням митних правил, відповідно до функціональних повноважень мало бути здійснено начальником, управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці ОСОБА_8 (з 30.09.2021 по 07.11.2021 був тимчасово переведений на посаду начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці, з 08.11.2021 призначений на цю посаду з укладанням контракту), в тому числі згідно із завданнями, визначеними контрактом.

Відповідно до частини шостої статті 35 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини, першої статті 87 нього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

Пропозиції: відповідно до Вашого рішення, з метою дотримання законодавства про державну службу та строків, визначених частиною шостою статті 35 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», доручити Департаменту по роботі з персоналом:

1. На підставі пункту 4 частини першої статті 83, пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробовування, направити відповідні матеріали Міністерству фінансів України для погодження припинення служби та звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Львівської митниці шляхом розірвання контракту про проходження державної служби.

2. Вжити заходів щодо доведення до відома ОСОБА_7 попередження про звільнення із займаної посади у відповідності до частини шостої статті 35 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та на підставі статті 91 Закону України «Про державну службу.

3. Підготувати відповідний проект наказу про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_7 з посади начальника Львівської митниці шляхом розірвання з останнім контракту про проходження державної служби у зв`язку з встановленням його невідповідності займаній посаді протягом строку випробування.

4. Направити до Львівської митниці викладену вище інформацію про неналежний стан роботи цієї митниці в напрямку протидії контрабанді та порушенням митних правил з метою перевірки повноти виконання завдань та ключових показників, визначених контрактом, з боку начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці ОСОБА_9 , та прийняття управлінського рішення, передбаченого законодавством».

Аналізуючи інформацію зазначену у наведеній записці суд констатує, що викладені директором департаменту висновки щодо незабезпечення ОСОБА_1 виконання завдання № 2, встановленого на строк випробування на посаді начальника Львівської митниці, за відповідний період, за висновком суду, є поверхневими та невмотивовані і необґрунтовані належним чином, в тому числі не аргументовано доведеність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними недоліками в роботі Львівської митниці та неналежним виконанням саме позивачем своїх посадових обов`язків, як її начальником.

Крім того, суд зауважує, що у вказаній доповідній записці не вказано про взяття до уваги чи спростування даних викладених у доповідній записці № 12-02/664 від 01.11.2021, погоджених головою Державної митної служби України Рябікіним П., які прямо суперечать висновкам, викладеним у спірній записці за той самий період.

За таких обставин, суд вважає, що наведені в доповідній записці Департаменту по роботі з персоналом Дермитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822 обставини є не доведеними, а висновки щодо допущених позивачем недоліків в роботі - не обґрунтованими.

Водночас, зі змісту спірного наказу Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » видно, що підставою для його прийняття відповідачем-1, серед іншого, вказано саме доповідну записку Департаменту по роботі з персоналом Дермитслужби від 14.12.2021 № 12-02/822.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем-1 не надано суду жодних доказів здійснення оцінки виконання позивачем завдань, встановлених на строк випробування, за період з січня по травень 2022 року і у вищенаведеному наказі відсутні посилання на відповідні доповідні записки, суд констатує, що при прийнятті наказу від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 » жодним чином не враховано якість роботи ОСОБА_1 за вказаний період, що є порушенням порядку випробування, встановленого ст. 35 Закону України «Про державну службу».

Тим самим, висновки відповідача про встановлення невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді начальника Львівської в межах строку випробовування є, за переконанням суду, необґрунтованими.

Підсумовуючи все викладене вище, на думку суду наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 », а також прийнятого в подальшому після закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 похідного наказу від 10.08.2022 № 720-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Щодо способу поновлення порушеного права позивача суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Отже, з викладених норм Конституції України убачається, що одним із принципів дії правової системи в Україні визначено принцип верховенства права та встановлено, що права і свободи можуть бути обмежені виключно у випадках, передбачених Конституцією України, а саме, у разі введення воєнного або надзвичайного стану.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

За змістом ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише у випадку визнання протиправної бездіяльності такого суб`єкта та якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З урахуванням обставин справи, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд приходить до висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці з 11.08.2022.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до чинної на момент виникнення спірних правовідносин редакції Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться за весь час вимушеного прогулу без зменшення його розміру за певних обставин.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містить постанова Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 174/445/16-а (2-а/174/18/2016) (адміністративне провадження №К/9901/22043/18) та постанова Верховного Суду від 20.06.1018 у справі № 826/808/16 (провадження №11-134ас18.

Оскільки днем звільнення позивача є 10.08.2022, а справа вирішена по суті 01.12.2022, на користь позивача слід стягнути суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.08.2022 до 01.12.2022.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, на виконання вимог ст. 371 КАС України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стосовно вимоги позивача про протиправність наказу Держмитслужби від 23.03.2022 № 25-в та оскаржуваних позивачем дій щодо недопуску до виконання службових обов`язків суд відмічає, що оскаржуваний наказ прийнято на виконання ст. 48 Закону України «Про державну службу», якою визначено організацію підвищення рівня професійної компетентності державних службовців.

Державним службовцям створюються умови для підвищення рівня професійної компетентності шляхом професійного навчання, яке проводиться постійно.

Професійне навчання державних службовців проводиться за рахунок коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством, через систему підготовки, перепідготовки, спеціалізації та підвищення кваліфікації, зокрема у сфері публічного управління та адміністрування, у встановленому законодавством порядку в навчальних закладах, установах, організаціях незалежно від форми власності, які мають право надавати освітні послуги, у тому числі за кордоном.

Положення про систему підготовки, перепідготовки, спеціалізації та підвищення кваліфікації державних службовців затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Науково-методичне забезпечення діяльності системи підготовки, перепідготовки, спеціалізації та підвищення кваліфікації державних службовців здійснює Національна академія державного управління при Президентові України - вищий навчальний заклад з особливими умовами навчання, які визначаються Кабінетом Міністрів України.

Керівник державної служби у межах витрат, передбачених на утримання відповідного державного органу, забезпечує організацію професійного навчання державних службовців, підвищення кваліфікації державних службовців на робочому місці або в інших установах (організаціях), а також має право відповідно до закону закуповувати послуги, необхідні для забезпечення підвищення кваліфікації державних службовців, у підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб.

Підвищення рівня професійної компетентності державних службовців проводиться протягом проходження служби, а підвищення кваліфікації - не рідше одного разу на три роки.

Необхідність професійного навчання державного службовця визначається його безпосереднім керівником та службою управління персоналом державного органу за результатами оцінювання службової діяльності.

Керівник державної служби забезпечує професійне навчання державних службовців, вперше призначених на посаду державної служби, протягом року з дня їх призначення.

На строк професійного навчання за державним службовцем зберігаються його посада та заробітна плата.

З метою підвищення рівня професійної компетентності державного службовця може проводитися його стажування з відривом від служби строком від одного до шести місяців на іншій посаді державної служби в іншому державному органі або за кордоном відповідно до законодавства.

На строк стажування за державним службовцем зберігаються його посада та заробітна плата.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі оскаржуваного наказу від 23.03.2022 № 25-в позивача відряджено до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення для підвищення професійної компетентності начальника Львівської митниці ОСОБА_1 з 23.03.2022 по 21.04.2022 строком на 30 діб.

Позивач з оскаржуваним наказом був ознайомлений 23.03.2022, про що зазначено у позовній заяві. Письмові заяви позивача щодо незгоди з відрядженням на навчання у матеріалах справи відсутні.

Згідно з листом Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби від 21.11.2022 № 7.18-1/7.18-25/4/975 позивач з 25.03.2022 по 21.04.2022 проходив підготовку за очною формою (4 тижні), де був постійно присутній на заняттях відповідно до розкладу. За результатами підсумкового тестування отримав сертифікат № СС43363415/000006-22.

Порівняльний аналіз норм ст. 42 та ст. 48 Закону України «Про державну службу», за переконанням суду, свідчить про те, що визначені ч. 8 ст. 48 Закону строки стажування з відривом від служби, в межах яких може проводитись підвищення рівня професійної компетенції державного службовця, мають різну правову природу з передбаченим ч. 3 ст. 42 Закону обмеженням строку службового відрядження і не можуть обмежуватись останнім.

З урахуванням наведеного, твердження позивача про порушення відповідачем ч. 3 ст. 42 Закону України «Про державну службу», що полягали у встановленні оскаржуваним наказом строку службового відрядження понад 60 днів та без згоди позивача на службове відрядження на більш тривалий строк, є необґрунтованими.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (стаття 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації, тощо.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням підстав позову та пояснень позивача, викладених у позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог від 31.05.2022, судом не встановлено ознак протиправності оскаржуваного наказу та вчинення відповідачем у такий спосіб протиправних дій щодо недопущення до виконання службових обов`язків ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 2977,20 грн, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 1984,80 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов від 28.03.2022, у урахуванням уточнень, ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 16.05.2022 № 444-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України від 10.08.2022 № 720-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Львівської митниці з 11.08.2022.

5. Стягнути з Державної митної служби України (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ідентифікаційний код - 43115923) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.08.2022 до 01.12.2022.

6. Допустити негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на посаді начальника Львівської митниці та стягнення на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середнього заробітку за один місяць.

7. У іншій частині позову відмовити.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України (адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, ідентифікаційний код - 43115923) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 984,80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Текст рішення у повному обсязі складено 14.12.2022.

Суддя К.С. Пащенко