Справа № 260/3957/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 рокум. Ужгород№ 260/3957/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судових засідань Гавій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Перечинської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 червня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Ухвали. Ухвалу в повному обсязі складено 05 липня 2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Перечинської міської ради, яким просить визнати незаконним та скасувати рішення Перечинської міської ради 1 пленарного засідання 25 сесії 7 скликання від 15.12.2022 року № 619 Про розірвання договору оренди землі зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04 в частині п. 1, згідно якого вирішено: розірвати договір оренди земельної ділянки зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,31 га з цільовим призначенням 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та п. 1.1, згідно якого вирішено: Уповноважити Перечинського міського голову укласти додаткову угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04, враховуючи п. 1 даного рішення.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 18.06.2009 року між Зарічівською сільською радою Закарпатської області та ПП ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким, останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 3100 м.кв., у тому числі, господарський двір колишнього колгоспу, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, а саме виробничий цех, строком на 49.

В той же час, 13.05.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, згідно п.1.1. якого, останньому передано у власність будівлю виробничого цеху по ціні та на умовах, визначених у цьому договорі, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим, 20.06.2021 року позивачем на адресу Перечинської міської ради було надіслано письмову інформацію, згідно якої повідомлено про продаж будівлі виробничого цеху ОСОБА_2 та запропоновано відповідно до норм чинного законодавства внести зміни до Договору оренди земельної ділянки в частині зміни сторони Договору.

21.11.2022 року вказане повідомлення було надіслано відповідачу повторно, однак, зміни в Договір оренди земельної ділянки останнім внесено не було, позивачу на погодження не направлялось.

Натомість, 15.12.2022 року Перечинською міською радою було прийнято спірне рішення № 619 Про розірвання договору оренди землі зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04.

Оскаржене рішення позивач вважає незаконним та таким, що прийняте як всупереч вимогах чинного законодавства так і висновкам Верховного Суду, викладених у постановах щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах, а тому, звернувся до суду із відповідним позовом про його скасування.

Ухвалою судді від 22.05.2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

16.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та щодо повідомлення позивачем міську раду про продаж об`єкту нерухомості розташованого на орендованій земельній ділянці листом від 20.06.2021 року зазначає, що з боку позивача даний факт не має підтвердження, а перевіривши журнали вхідної кореспонденції за 2021 рік встановлено, що дана заява не надходила.

Що стосується листа позивача від 21.11.2022 року, яким відповідача проінформовано про продаж будівлі виробничого цеху на орендованій земельній ділянці (з додатком договору купівлі-продажу), зазначає, що згідно ч. 2 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Додатком до пропозиції повинна бути додаткова угода про дострокове розірвання договору оренди, якою визначатимуться усі істотні умови повного припинення господарських зобов`язань між сторонами, оскільки ОСОБА_1 даний додаток не подано, а тому врахувавши висновки постійно діючої депутатської комісії з питань земельних відносин, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства, 15.12.2022 року відповідачем прийнято спірне рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Одночасно, 16.06.2023 року відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В обгрунтування підстав для закриття провадження у даній справі зазначає, що на думку Перечинської міської ради, дані позовні вимоги відносяться до господарських (цивільних) правовідносин, оскільки ці вимоги стосуються власника земельної ділянки щодо розпорядження майном. Також, Перечинська міська рада вказує, що у спірних правовідносинах не виступає суб`єктом владних повноважень та дані відносини не відносяться до публічно-правових, оскільки спірне рішення прийнято як власник юридичної особи.

Ухвалою суду від 19.06.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.06.2023 року до суду надійшли заперечення позивача на клопотання про закриття провадження у справі, де він наполягає, що даний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що наведені відповідачем у клопотанні про закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, доводи про те що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства не можуть бути взяті судом до уваги, так як спір не стосується господарських (або цивільних правовідносин), оскільки позивач з моменту продажу будівлі виробничого цеху, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , тобто з 13.05.2021 року, виходячи і сталої практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, які зазначено у позовній заяві, фактично не має права на оренду даної земельної ділянки і не порушує питання про визнання такого права, а отже оскаржуване рішення ніяким чином не порушує його майнові права і він такі не оскаржує.

Спірне рішення, на думку позивача, прийнято безпідставно та виключно з грубим порушенням як норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", так і висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, які зазначені безпосередньо у позовній заяві.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що дане оскаржене рішення його майнові права взагалі не порушує, таке прийнято, на його думку, безпідставно та виключно з грубим порушенням як норм чинного законодавства, зокрема Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", так і висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, які зазначені безпосередньо у позовній заяві, а тому з метою ефективного захисту його прав, просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

В судове засідання сторони не з`явилися, при цьому, в заяві від 26.06.2023 року позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши необхідні для розгляду такого наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 чинного КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Суд зауважує, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Згідно до ст. 122 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також, згідно зі статтями 83, 84 ЗК України, набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Положеннями ст. 80 ЗК України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем оскаржено до суду ненормативний акт органу місцевого самоврядування про розірвання договору оренди земельної ділянки, яка є комунальною власністю, а міська рада під час здійснення повноважень власника землі виступає як рівноправний суб`єкт земельних відносин (орендодавець).

У позовній заяві зазначено, що вказана земельна ділянка перебувала у користуванні позивача з 2009 року.

Відповідно до п. 1 спірного рішення, міська рада вирішила розірвати договір оренди земельної ділянки зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04 розташованої за адресою: с. Зарічово, вул. Миру, буд. № 5 З площею 0,31 га з цільовим призначенням 11.02. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості та п. 1.1 уповноважила Перечинського міського голову укласти додаткову угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки зареєстрованого в ЗРФ ДП Центр ДЗК від 18.06.2009 року № 04, враховуючи п. 1 даного рішення.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що хоч позивач заявляє в позові, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень з питань підстав його прийняття, однак провідним мотивом цих вимог є бажання отримати результат, який у кінцевому підсумку має призвести до зміни права позивача на договірні правовідносини подальшого користування земельною ділянкою, тобто фактично у даних правовідносинах має місце спір між позивачем і відповідачем стосовно права користування комунальним майном, де міська рада виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як власник майна та суб`єкт господарських відносин.

Відтак, предметом спірних правовідносин є рішення Перечинської міської ради про подальші договірні правовідносини на об`єкт нерухомого майна. Оскаржуване рішення призвело до припинення цивільних правовідносин майнового характеру та пов`язане з реалізацією майнових інтересів сторін.

Порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.02.2020 року у справі № 712/10439/16-а. під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи (висновок викладений в постанові Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 09.03.2023 року у справі № 320/6292/21).

Таким чином, між сторонами у справі виник спір стосовно цивільного права та подальше оспорювання права оренди спірної земельної ділянки не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, оскільки адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права оренди на земельні ділянки.

В даному випадку відповідач, як власник землі, вільний у виборі суб`єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, разом з тим, ним не здійснювалось владних управлінських функцій.

За таких обставин, позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 року у справі № 727/10968/17 (провадження № 11-524апп18), від 03.04.2019 року у справі № 727/1002/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі ГПК України) юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З огляду на зміст позовних вимог, характер спірних правовідносин, обставини, встановлені судом та враховуючи суб`єктний склад учасників справи, суд вважає, що цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст. ст. 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Перечинської міської ради (Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, пл.Народна, буд. 16 ) про визнання незаконним та скасування рішення.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті