Справа № 201/2870/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2023 року м. Дніпросправа № 201/2870/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року (суддя Федоріщев С.С.) в справі № 201/2870/23 за позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжного Дениса Артуровича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжного Дениса Артуровича (далі інспектор), Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі Інспекція) про визнання протиправною та скасування постанови в справі про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 00272873 від 27 лютого 2023 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року позов задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №00272873 від 27 лютого 2023 року, винесену інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжним Д.А., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.; провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрите; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496,20 грн., витрати на правничу допомогу 5500,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач Інспекція просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що належними доказами (фотознімками, про що зазначено у постанові) доведено, що позивачем здійснено зупинку на тротуарі в місці, яке не позначено відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками, а висновок суду першої інстанції про протиправність постанови є неправильним.

Також вважає явно завищеною суму витрат на професійну правничу допомогу, стягнуту судом на користь позивача. Сума в розмірі 5 500 грн. є непропорційної та неспівмірною за складністю справи, з ціною позову.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП №00272873 від 27 лютого 2023 року, винесеної інспектором з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжним Д.А., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення вимог пп. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху за обставин: о 10 годині 19 хвилин 21 лютого 2023 року транспортним засобом Opel Vivaro, державний номер НОМЕР_1 , здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 86, стоянка на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності порушення позивачем правил зупинки (стоянки), адже позивач залишив легковий автомобіль на тротуарі біля краю, який відокремлений від проїзної частини газоном, залишивши щонайменше 2 метри для вільного руху пішоходів. Суд першої інстанції вважав, що здійснюючи стоянку транспортного засобу на тротуарі із забезпеченням проходу для пішоходів не менше 2 метрів, водій підпадає під виключення з заборони стоянки на тротуарах, а відтак не порушує правил зупинки та стоянки, визначених в Правилах дорожнього руху.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції врахував обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, та вважав за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу 5550,00 гривень та судовий збір 536,80 грн.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 лютого 2023 року інспектором з паркування Калюжним А.М. прийнято постанову серії РАП № 00272873 до повідомлення серії ІД № 01135339 (а.с. 11), якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яке полягає у тому, що 20 лютого 2023 року о 10 годині 19 хвилин транспортним засобом Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 , здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Гагаріна, 86, чим порушено вимоги пп. б) п. 15.10 Правил дорожнього руху в частині заборони стоянки на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками).

В постанові зазначено про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу.

Фотознімки та створена позивачем схема (а.с. 19-21), як й фотознімки, долучені відповідачем Інспекцією до відзиву на позовну заяву, (а.с. 40 зв.) містять інформацію, що транспортний засіб марки Opel Vivaro, номерний знак НОМЕР_1 , 20 лютого 2023 року, дійсно, був розташований на тротуарі безпосередньо біля краю тротуару, який відокремлений від проїжджої частини газоном. При цьому загальна ширина тротуару складає 6 метрів, ширина тротуару з урахування розташування автомобілю складає 4 метри.

Фотознімки не містять інформації про розташування транспортного засобу у межах дії знаків, які дозволяють чи забороняють стоянку/зупинку.

Спірним в цій справі є доведеність вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху.

Частиною першою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абзацом б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі Правила дорожнього руху) встановлено, що стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Разом з тим, абзацом в) пункту 15.10 Правил дорожнього руху заборонено стоянку на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що Правилами дорожнього руху надано водіям право на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог: стоянка здійсниться легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

В цьому випадку дослідженими фотознімками, наданими позивачем та відповідачем, доведено, що легковий автомобіль позивача розташований безпосередньо біля краю тротуару, який відокремлений від проїзної частини газоном. При цьому для вільного руху пешоходів залишено більше ніж 2 метри (4 метри).

Тому є очевидним висновок, що здійснюючи стоянку транспортного засобу на тротуарі із забезпеченням проходу для пішоходів не менше 2 метрів, водій підпадає під виключення з заборони, встановленої абзацом б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху щодо заборони стоянки на тротуарах, тобто не порушує правил зупинки та стоянки, встановленої Правилами дорожнього руху.

Доказів протилежного відповідачами не надано.

Відповідно, є правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачами як суб`єктами владних повноважень порушення позивачем абзацу б) пункту 15.10 Правил дорожнього руху та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 122 КУпАП.

Доводи апелянта стосовно доведеності правомірності постанови фотознімками суд відхиляє з підстав, приведених вище.

Аргументи апелянта про незастосування абзацу в) пункту 15.10 Правил дорожнього руху до спірних правовідносин, позаяк автомобіль був розташований на тротуарі, а не на краю тротуару, є необґрунтованими, адже автомобіль позивача, виходячи з фотознімків, розташований саме безпосередньо біля краю тротуару, який відокремлений від проїзної частини газоном, та для вільного руху пішоходів залишено більше ніж 2 метри.

Посилання апелянта з цього питання на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17 травня 2018 року в справі №750/3679/17, щодо того, що транспортний засіб має бути припаркований на краю тротуару, що примикає до проїзної частини та розташовано таким чином, що він не створював перешкоди для руху пішоходів та інших учасників руху, суд також відхиляє, адже цей правовий висновок не є застосовним до спірних правовідносин через те, що в спірні в справі № 750/3679/17 фактичні обставини не є подібними фактичним обставинам в справі, що переглядається зараз, оскільки за фактичних обставин в справі № 750/3679/17 тротуар не був відокремлений від проїзної частини газоном.

З приводу посилання відповідача на порушення Правил дорожнього руху в тій частині, що транспортним засобом позивача здійснювався рух тротуаром, судом першої інстанції обгрунтовано застосовано правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 листопада 2019 року по справі №524/9162/16-а, за яким рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» Правил дорожнього руху, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних правил.

Стосовно доводів апелянта, що заявлені до стягнення витрати не є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складністю справи й ціною позову, суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Судом встановлено, що факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач доводить договором про надання професійної правничої допомоги №0015 від 20 лютого 2023 року, актом наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 08 березня 2023 року, який містить перелік видів послуг, час, витрачений адвокатом на їх виконання.

Відтак, факт надання професійної правничої допомоги підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).

За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України встановлено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.

Відтак, зважаючи на доведеність факту надання позивачу професійної правничої допомоги в межах цієї справи в сумі, стягнутої судом першої інстанції, недоведеність та власне не спростування відповідачем неспівмірності розміру таких витрат зі складністю справи, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500,00 грн.

Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на їх підготовку, ціною позову спростовані приведеними вище висновками суду.

Аргументи відповідача на недоведеність саме позивачем обґрунтованості розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу суперечать приписам діючого законодавства, адже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті 134 КАС), якою в цьому випадку й є суб`єкт владних повноважень відповідач (Інспекція), яким, в свою чергу, не доведено неспівмірності або необґрунтованості таких витрат.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року в справі № 201/2870/23 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року в справі № 201/2870/23 за позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Калюжного Дениса Артуровича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 05 липня 2023 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко