Справа № 360/8386/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

05 липня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/8386/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження питання щодо закриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що з метою отримання інформації про розмір недоотриманої пенсії померлого чоловіка позивача, її представник звернувся до відпоавідача з адвокатським запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проте, відповідачем на адвокатський запит надано неповну інформацію, у зв`язку з чим просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні повної інформації на адвокатський запит від 02.11.2021 про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 31.06.2018 та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 повну інформацію про розмір недоотриманої пенсії померлим чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.03.2016 по 31.06.2018, яка запитувана адвокатським запитом від 02.11.2021.

Представник відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян суду (канцелярію) подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що відповідь на адвокатський запит надана з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 28.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що з метою захисту прав позивача та на виконання договору про надання правової (юридичної) допомоги від 15.04.2021 № 42 адвокатом Скворцовою Аллою Юріївною 30.09.2021 направлено відповідачу адвокатський запит щодо надання інформації про розмір нарахованої та недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з врахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 по справі № 1240/2731/18, відповідно до якого заборгованість з березня 2016 року по червень 2018 року нарахована та обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати.

06.10.2021 відповідачем надано відповідь за № 1200-0401-8/41907, якою відмовлено у наданні запитуваної адвокатським запитом інформації з посиланням на те, що запитувана інформація про розмір недоотриманої пенсії відповідно до ст.7 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є конфіденційною, а відповідно до ст.22 Закону України № 1058 запитувана інформація належить до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення якої допускається тільки за згодою суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи або може надаватися лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини чи виключно за рішенням суду.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем оскаржуються дії відповідача щодо відмови у наданні повної інформації на адвокатський запит від 02.11.2021 про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 31.06.2018 та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 повну інформацію про розмір недоотриманої пенсії померлим чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.03.2016 по 31.06.2018, яка запитувана адвокатським запитом від 02.11.2021.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушенняприватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктавладних повноважень.

У випадку, коли суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій (щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору), то такий суб`єкт не перебуває «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб`єкта владних повноважень.

Отже, з вищезазначеного критерію, відповідно до статей 1, 4, 19 КАС України у порядку адміністративного судочинства мають розглядатись тільки спори осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, у яких такий суб`єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов`язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому, особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов`язані виконувати такі владні рішення чи вимог суб`єкта владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Верховним Судом в ухвалі від 19.04.2018 у справі № 9901/415/18 зроблено висновок, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно - правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

Крім того, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Конституція України у статті 32 встановила право кожного громадяни на недоторканність приватного життя, на особисту і сімейну таємницю, а також заборонила збирання, зберігання, поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Однією з гарантій здійснення цього права громадян є стаття 182 КК України. Таке право може бути обмежене тільки відповідно до закону на підставі судового рішення.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України,(Справа № 1-123/2018(4892/17 від 11 жовтня 2018 року N 7-р/2018) вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта,сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Підставою для визначення інформації конфіденційною є бажання фізичної чи юридичної особи вважати певну інформацію про неї чи інформацію, що знаходиться у її володінні, конфіденційною. Персональні дані та відомості про фізичну особу є тотожними поняттями. А інформація про особу поширюється не тільки на фізичних ай на юридичних осіб. Будь-яка інформація про особу може бути віднесена на розсуд особи до конфіденційної, якщо це не заборонено Законом. Персональні дані особи, що перебувають у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка перебуває у володільця персональних даних, належать до охоронюваної законом таємниці (ст. 162 Кримінально-процесуального кодексу України, далі - КПК України).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI ).

Згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, відповідно до статті 32 Конституції України.

Згідно ч.2 ст.24 Закону орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» інформація у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування використовується з дотриманням вимог, передбачених законодавством про інформацію.

В даному випадку надання органами Пенсійного фонду таких відомостей (у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування) іншим юридичним і фізичним особам, крім структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та перелічених у частині другій цієї статті, допускається виключно за рішенням суду та у випадках, передбачених законом.

За таких обставин склад відомостей, які містяться в пенсійній справі, свідчить про їх належність до персональних даних та конфіденційної інформації про особу, поширення яких з урахуванням частини другої статті 32 Конституції України, частини другої статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, органи Пенсійного фонду та їх посадові особи, реалізуючи свої повноваження, наділені правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

Як убачається з матеріалів справи, позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні йому відповіді на адвокатський запит.

Зміст адвокатських запитів ОСОБА_1 в цій справі спрямований на те, щоб відповідач надав відповідь про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 31.06.2018

З цього приводу суд зазначає, що правові засади організації діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовані Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Закон визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI).

Виходячи з наведених вище правових норм, адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим відносини, які склалися між позивачем та Пенсійним фондом щодо зобов`язання останнього надати відповідь на адвокатські запити, не є публічно-правовими у розумінні КАС України.

Аналогічна правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі 686/23317/13-а.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити Кошкіної В.З. не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає необхідним роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статями 2, 19, 160, 238, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова