Справа № 320/3070/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року м. Київ № 320/3070/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 18.03.2020 ВП № 60728817 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що державним виконавцем, всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу, оскільки нарахована сума пенсії не була виплачена пенсіонеру у зв`язку з відсутністю фінансового забезпечення. Позивач вважає, що вказані обставини є поважними причинами невиконання ним рішення суду, а тому, підстави для прийняття відповідачем спірної постанови відсутні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 11.06.2020. Зобов`язано відповідача направити суду належним чином завірену копію виконавчого провадження № 60728817.

11.06.2020 судове засідання відкладено на 21.07.2020 у зв`язку із неявкою учасників справи в судове засідання.

21.07.2020 судове засідання знято з розгляду та призначено на 11.08.2020.

11.08.2020 судове засідання було знято з розгляду та призначено на 18.08.2020.

18.08.2020 судове засідання знято з розгляду та призначено на 15.09.2020.

15.09.2020 судове засідання знято з розгляду та призначено на 16.10.2020.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 замінено первісного відповідача - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві на належного - Відділ примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Призначено судове засідання на 04.03.2022.

04.03.2022 судове засідання знято з розгляду та призначено на 11.05.2022.

19.05.2022 судове засідання відкладено на 03.06.2022 у зв`язку із неявкою учасників справи.

03.06.2022 судове засідання відкладено на 15.06.2022 у зв`язку із неявкою учасників справи.

15.06.2022 відкладено розгляд справи на 06.07.2022.

06.07.2022 відкладено розгляд справи на 20.07.2022.

20.07.2022 відкладено розгляд справи на 09.09.2022.

09.09.2022 на підставі норм ч. 3 ст. 194 КАС України, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, та не надав витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 320/1145/19 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Києво-Святошинського ОУ ПФ, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 пенсії починаючи з 01.03.2019; зобов`язано Києво-Святошинського ОУ ПФ виплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2018 року та січень 2019 року на загальних підставах без будь яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2019 апеляційну скаргу Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.

24.03.2020 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшла постанова про накладення штрафу в розмірі 10200 грн від 18.03.2020 ВП № 60728817 відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), з підстав невиконання рішення суду у справі № 320/1145/19.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання її протиправною та скасування, з урахуванням того, що грошові кошти, нараховані стягувачу на виконання рішення суду, не є власністю пенсійного органу, не знаходяться на його рахунках, тому, фактичне та повне виконання рішення суду можливе за умови надання додаткового фінансування. Також, наголошено на тому, що бюджетне фінансування пенсій не залежить від окремої волі керівника суб`єкта владних повноважень.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону № 1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до приписів частини першої статті 63 Закону № 1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Так, частинами другою та третьою статті 63 Закону № 1404, передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону № 1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У позовній заяві позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виконало рішення Київського окружного адміністративного суду, здійснило перерахунок пенсії, проте проведення виплати нарахованих коштів не здійснено через відсутність відповідних бюджетних асигнувань на вказані цілі.

Слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Тож, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, варто наголосити на тому, що визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу, є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

З наведеного слідує, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

На переконання суду, поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2021 у справі № 560/594/20, наголосив на тому, що накладення штрафу за невиконання рішення суду жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів, однак, без наявності об`єктивних підстав - не може нівелювати Закон України "Про виконавче провадження".

Так, у вказаній справі Верховний Суд наголосив на важливості встановлення під час розгляду справи обставин щодо того, чи відсутнє у територіального органу Пенсійного фонду України відповідного фінансового забезпечення та чи відсутні кошти, виділені бюджетом та спрямовані на виконання рішення суду саме за відповідними напрямками виплат (стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді), а також чи вживав він заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення для того, щоб дійти висновку про незаконність накладення штрафу на позивача.

У свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 та від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.10.2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУ ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Суд зауважує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Дійсно, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Пунктом 20 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України, визначено, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Варто також зауважити, що у справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа "Сук проти України").

Отже, виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

З огляду на викладене, та враховуючи, що позивачем не виплачено перерахованих сум пенсії стягувачу, суд дійшов висновку про те, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому, стороною позивача жодним чином не було вказано та не доведено вчинення активних дій по виконанню рішення суду.

У даному випадку, доводи пенсійного органу про відсутність бюджетних асигнувань для виплати нарахованої за судовим рішенням пенсії як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, суд оцінює критично з огляду на те, що такі твердження не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

Також, врахування підлягає й те, що згідно змісту оскаржуваної постанови, боржник у ВП № 60728817 рішення суду не виконав та будь-якої інформації щодо стану виконання даного рішення суду не подав, як і не надав до суду відповідних доказів вчинення активних дій по виконанню рішенню суду, тим паче, що дана постанова прийнята за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

Суд зазначає, що надання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області лише доводів про те, що виплата пенсії чи виплата сума заборгованості пенсії буде виплачена за наявності відповідного бюджетного призначення, є недостатньою та недоведеною.

За таких обставин, суд вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому, правові підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, не знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.