Справа № 160/759/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2023 року м. Дніпросправа № 160/759/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги апеляційними скаргами Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року (головуючий суддя Луніна О.С.)

в адміністративній справі №160/759/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 13.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не застосування для розрахунку та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року базового місяця для розрахунку індексу споживчих цін січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 року по 23.12.2020 року базового місяця для розрахунку індексу споживчих цін березень 2018 року, із застосуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу суми індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із врахуванням базового місяця для розрахунку індексу споживчих цін - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу в повному обсязі суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 23.12.2020 року із врахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін - березень 2018 року із застосуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області:

- здійснити розрахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із врахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року;

- здійснити розрахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 23.12.2020 року із врахуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін - березень 2018 року із застосуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в Головному управлінні ДСНС України у Дніпропетровській області з 01.12.2015 року по 23.12.2020 року. За час служби позивач отримував грошове забезпечення, яке у відповідності до законодавства підлягало індексації. Проте, відповідач повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення з 01 грудня 2015 року по лютий 2018 року нараховувалась і виплачувалась в межах кошторисних призначень, а в період з 01.03.2018 року по грудень 2020 року виплачувалось, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, та звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року до липня 2017 року із застосуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням серпня 2017 року як базового місяця.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до липня 2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням серпня 2017 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що грошове забезпечення позивача підлягає індексації.

З рішенням суду першої інстанції не погодилися позивач та відповідач та подати апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про залишення позову без розгляду. Посилається на те, що станом на дату звернення позивача до суду з позовом (13.01.2023) законодавством був встановлений 3-місячний строк звернення до суду з такими позовами.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено позивач проходив службу в Головному управлінні ДСНС України у Дніпропетровській області у період з 01.12.2015 року по 23.12.2020 року.

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області листом №4905-6818/4909 від 03.11.2022 року повідомило позивача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» та змін до неї від 09.12.2015 року №1013 індексація грошового забезпечення з березня 2018 року по грудень 2020 року нараховувалась і виплачувалась, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який установлений в розмірі 103 відсотка . Індексація грошового забезпечення з 01 грудня 2015 року по лютий 2018 року нараховувалася і виплачувалася в межах кошторисних призначень.

Також, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області надало позивачу довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за час проходження служби у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області з 01.12.2015 року по 23.12.2020 року.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 року, а також не погоджується з розміром індексації, яку було нараховано та виплачено.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XIІ, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX, норми Кодексу цивільного захисту України, норми КЗОТ України, КАС України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, положеннями статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 125 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XIІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Слід зазначити, що спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII.

Так, частинами 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Зокрема, статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Водночас, досліджуючи обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що позивач з даним звернувся 13.01.2023 року.

При цьому, частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Питання виплати індексації грошового забезпечення стосується проходження публічної служби.

Водночас, в силу частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже строк звернення до адміністративного суду може бути встановлено іншими законами, зокрема щодо реалізації трудових прав, строк встановлюється Кодексом Законів України про працю.

Так, статтею 233 КЗУПП (строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною 2 цієї статті.

При цьому, в частині 2 ст.233 КЗУПП зазначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Зазначена редакція вказаної статті діє з 19.07.2022 року у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-IX.

Таким чином строк звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом обмежується 19.10.2022 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що будь яких доказів про поважність пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.

Водночас, наслідком пропуску строку звернення до суду є завишення позову без розгляду (ст. 123 КАС України).

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини та норми прави та припустився помилкового висновку про можливість розгляду даної справи.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз зазначених обставин справи дає підстави для висновку про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.

В силу ч.4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що пропуск строку звернення до суду вчинено без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Таким чином, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

Підстав для задоволення апеляційної скарги позивача не встановлено.

Рішення суду першої інстанції слід скасувати та залишити без позов без розгляду.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись ст. 122, 123, 240, 308, 319, 328, КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області - задовольнити

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.07.2023 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя І.В. Юрко

суддя О.М. Лукманова