Справа № 465/6028/22
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2023-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2-адр/465/5/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28.06.2023 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Сподар І.М.,

представника позивача Репецького В.В.,

представника відповідача Короля Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції заяву представника позивача Репецького Віталія Васильовича про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 6242/10000/21 від 24.02.2022 року, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 6242/10000/21 від 24.02.2022 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову про порушення митних правил № 6242/10000/21 від 24.02.2022 року, винесену Київською митницею Державної митної служби України відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.469 МК України. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.469 МК України, закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України в користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

01.05.2023 року представник позивача звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення у вказаній справі. Зазначає, що позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. Окрім того, при поданні апеляційної скарги у вказаній справі позивачем сплачено 2481 грн. судового збору, а вказана сума не повернута позивачу, оскільки на момент завершення апеляційного розгляду кінцевого рішення у справі ухвалено не було. Відтак, просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

26.06.2023 року представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на професійну правову допомогу. Зазначає, що акт виконаних робіт від 24.04.2023 року не містить розрахунок щодо затраченого часу, ресурсів адвокатом на кожну з наданих послуг. Окрім того, вказує, що розмір правової допомоги є явно завищеним та таким, що не відповідає обсягу наданих послуг. Просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву, просив таку задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в такій.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Водночас щодо вимог по стягненню судового збору застережень не мав.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, доходить наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частиною другою вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.04.2023 року, суд, задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , не вирішив питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору в частині витрат за подання апеляційної скарги.

Розглядаючи заяву представника позивача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 7, 9 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження наведених аргументів про стягнення судових витрат представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги від 06.10.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Репецьким В.В.; додаткову угоду до договору від 06.10.2022 року, відповідно до якої сторони визначили, що розмір гонорару адвоката становить 10 000 грн.; акт виконаних робіт, відповідно до якого адвокатом виконані наступні роботи: ознайомлення з матеріалами справи, складання позову, підготовка апеляційної скарги, представництво в суді, підготовка відповіді на відзив.

З огляду на викладене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу. При цьому, суд вважає, що стягнення на користь позивача таких витрат у розмірі 5000 грн. є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

Судовий збір відповідно до положень ст.ст.132, 139, 143 КАС України підлягає стягненню з відповідача. Так, в рамках вказаної справи позивачем в апеляційному порядку оскаржувалася ухвала Франківського районного суду м. Львова від 02.11.2022 року. За подання вказаної апеляційної скарги сплачено судовий збір 2481 грн. судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин, з урахуванням задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2481 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про наявність передбачених статтею 252 КАС України підстав для ухвалення додаткового рішення, а тому, заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з понесенням витрат на правничу допомогу та сплату судового збору необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 252, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Заяву представника позивача Репецького Віталія Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

В решті заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.07.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Київська митниця Державної митної служби України, , м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8А.

Cуддя Величко О.В.