Справа № 137/522/23
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/522/23

Головуючий у 1-й інстанції: Гопкін П.В.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

05 липня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Кузьмишина В.М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Манеляка Олега Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

16 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Манеляка Олега Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач вказує, що здійснив зупинку біля залізничного вокзалу з дотриманням ПДР. Однак, інспектором за відсутності позивача винесено постанову про порушення пп. г п. 15.9 (заборона зупинки на пішохідних переходах і ближче 10 м від них). Позивач стверджує, що здійснив зупинку дотримавшись відстані, до того ж відстань неможливо виміряти через відсутність дорожньої розмітки 1.14.1 "Пішохідний перехід".

Позивач вказує, що відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення порушив його право захист, відмовивши в задоволенні клопотання про залучення адвоката.

Потім відповідачем винесено другу постанову під одним і тим же серійним номером ЕАС 6950128 про притягнення його до відповідальності за порушення ч. 6 ст. 122 КУпАП (стоянка у зоні дії знаку таблички "Особи з інвалідністю". Проте вказані дії є неправомірними, оскільки щодо позивача уже було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП.

Також позивач стверджує, що знак "Р" встановлено з порушенням правил ДСТУ 4100:2021, відтак вказаний дорожній знак є не діючим, і ця обставина завадила позивачу його помітити.

Постанову серії ЕАС № 6950128 позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області Житомирської області від 07 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено з матеріалів справи 07.05.2023 о 10:53:14 поліцейським УПП у Вінницькій області інспектором 1 батальйону 2 роти молодшим лейтенантом Манеляком О.Б. винесено постанову серії ЕАС №6950128, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с.6).

З даної постанови вбачається, що 07.05.2023 о 10:51 (м. Вінниця, вул. Привокзальна, 1) водій здійснив зупинку ТЗ ближче 10 м від пішохідного переходу, пп. г п.15.9 ПДР. "Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах", за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Також 07.05.2023 о 10:53:14 поліцейським УПП у Вінницькій області інспектором 1 батальйону 2 роти молодшим лейтенантом Манеляком О.Б. винесено постанову серії ЕАС №6950128, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 6 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн (а.с.5).

Зі змісту цієї постанови встановлено, що 07.05.2023 о 10:51 (м. Вінниця, вул. Привокзальна, 1) водій здійснив зупинку ТЗ ближче 10 м від пішохідного переходу, та здійснив стоянку в зоні парковки для інвалідів, дії д.з. таблички 7.17, чим порушив пп. ґ п. 8.4 ПДР "Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків, за що передбачена відповідальність ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена у відповідності до вимог закону, адміністративне стягнення накладене в межах санкції статті закону, з урахуванням всіх обставин правопорушення та особи порушника, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді та будь-якими доказами не спростовано, тому підстав для її скасування немає.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу позивач мотивує тими ж обставинами, які були викладені у позовній заяві.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким відмовлено в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину й не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях".

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Оскаржуваною постановою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за порушення пп. "г" п. 15.9 ПДР України, а згодом притягнуто ще до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП за порушення пп."ґ" п. 8.4 ПДР України (порушив вимоги дії д.з. таблички 7.17).

Відповідно до п.п. "г" п. 15.9 ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Підпункт "ґ" п. 8.4 ПДР України визначає інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

На місці розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлено також таблички 7.17, 7.2.5

Згідно з підрозділом 7 "Таблички до дорожніх знаків" розділу 33 "Особи з інвалідністю" табличка 7.17 "Особи з інвалідністю". Застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 і 5.43 для позначення місця (або спеціально відведеної частини майданчика) для стоянки транспортних засобів, на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю" відповідно до вимог цих Правил.

Табличка 7.2.5-7.2.7 зазначає зону дії знака праворуч, ліворуч або праворуч і ліворуч від нього, якщо зупинку або стоянку заборонено вздовж одного боку або з обох боків площі, фасаду будинку тощо.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

У ст. 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.122) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.6 ст. 122 КУпАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються ПРОТОКОЛОМ про адміністративне правопорушення, ПОЯСНЕННЯМИ ОСОБИ, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, ПОКАЗАННЯМИ технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ІНШИМИ ДОКУМЕНТАМИ.

Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно НАВЕСТИ ДОКАЗИ, НА ЯКИХ ҐРУНТУЄТЬСЯ ВИСНОВОК про вчинення особою адміністративного правопорушення та ЗАЗНАЧИТИ МОТИВИ ВІДХИЛЕННЯ ІНШИХ ДОКАЗІВ, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов`язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

Цей же протокол був би доказом роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, СТАДІЯ ФІКСАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ ТА ФОРМУВАННЯ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ Є ОБОВ`ЯЗКОВОЮ І МАЄ ПЕРЕДУВАТИ ТАКОМУ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Співставляючи вищезазначене, з встановленими обставинами справи колегія суддів вважає з необхідне зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення від імені органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення саме інспектором чи інспекторами патрульної поліції, які виявили правопорушення, не заборонений, однак він є НЕ БАЖАНИМ.

У такому випадку істотно змінюється правовий статус відповідного суб`єкта. З особи, яка виявила правопорушення, такий інспектор фактично має перетворитися у "квазісудовий" орган, який має забезпечити правопорушнику комплекс гарантованих йому прав та розглянути справу на основі об`єктивної оцінки доказової бази.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з`ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про ознайомлення зі справою, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Це пов`язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в підтвердження факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідачем наданий відеозапис (на диску). До того ж суд апеляційної інстанції зауважує, що даний відеозапис є неповним та містить не всі епізоди, оскільки здійснений з портативного відеореєстратора іншого інспектора.

Відтак, суд не може вважати зазначений диск належним та допустимим доказом вини позивача, оскільки він був виготовлений після розгляду справи про адміністративне правопорушення (24.05.2023), а тому не враховувався і не міг бути врахований відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Сам по собі зазначений диск не є засобом фото, кінозйомки або відеозапису, також диск не є технічним приладом або його показаннями.

На початку відеозапису зазначено:

- початок запису: 07 травня 2023 10:55:50

- кінець: 07 травня 2023 11:08:48

- записано: 0167796 ОСОБА_2 (особа, яка не має відношення до розгляду справи про адміністративне правопорушення)

- ID реєстратора:467760

- MP4 створено: 24 травня 2023 15:24:01 (тобто запис здійснено уже на час розгляду справи у суді першої інстанції).

Отже, у суду є всі підстави вважати, що сам диск був виготовлений після розгляду справи про адміністративне правопорушення, а отже він не є належним та допустимим доказом, оскільки не враховувався під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою повного та всебічного розгляду справи, виходячи із принципу офіційного з`ясування обставин справи, суд дослідив цей диск, однак з дослідженого судом відеозапису не встановлено факту порушення позивачем пп. "г" п. 15.9 ПДР України, пп. "ґ" п. 8.4 ПДР України (зона дії д.з. таблички 7.17).

Тобто на відеозапису взагалі не зафіксовано, чи позивач порушив правила зупинки/стоянки автомобіля ближче 10 м до пішохідного переходу, чи здійснив зупинку/стоянку у зоні дії таблички стоянка "Водій з інвалідністю".

Так, суд апеляційної інстанції досліджено наданий відповідачем відеозапис від 07.05.2023 щодо фіксування розгляду справи про адміністративне правопорушення, та встановлено наступне:

- 10:56:39 інспектором здійснено роздрук та вручення постанови позивачу;

- 10:58:30 позивачу інспектором поставлено питання щодо наявності у нього "посвідчення інваліда";

-10:59:50 11:01:09 позивачем заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи, з метою скористатись правовою допомогою, проте інспектором відмовлено у задоволенні заявленого клопотання;

- 11:06:21 11:06:49 інспектором винесено та вручено ще одну постанову, а також роз`яснено позивачу, що ним прийнято рішення внести зміни у постанову та притягнути позивача до відповідальності за більш серйозне правопорушення;

- 11:08:43 позивачу роз`яснено його права.

Отже, із відеозапису встановлено, а матеріали справи містять докази того, що уповноваженою особою було винесено дві постанови, спочатку за порушення ч.1 ст. 122 КУпАП (яку було вручено позивачу та копія наявна в матеріалах справи, з підписом особи, яка винесла постанову) (а.с.6), а потім, у зв`язку із запереченнями позивача, за порушення ч.6 ст. 122 КУпАП (а.с.5).

Відтак, аргументи суб`єкта владних повноважень, що наявність ще однієї постанови від 07.05.2023 ЕАС №6950128 є лише суб`єктивною думкою позивача спростовуються наданим відеозаписом та доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Отже судом встановлено, що уповноваженою особою було винесено постанову та о 10:56 вручено позивачу разом із квитанцією про сплату штрафу відповідно до постанови, відтак суд вважає, що розгляд справи відбувся та був завершений винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинене правопорушення.

Так, дійсно ст. 36 КУпАП передбачає, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Однак у даному випадку інспектором уже було винесено постанову та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, а нормами КУпАП не передбачено прийняття рішення про зміну постанови після її винесення, або скасування/видалення постанови та винесення на її основі іншої.

Стаття 61 Конституції України визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В даному випадку розгляд справи був завершений винесенням постанови про накладення штрафу в розмірі 340 грн., а тому вчиняти інші дії інспектор не мав жодних правових підстав.

Під час апеляційного розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснила, що будь-яких норм, які б регламентували подібні дії вона назвати не може. В той же час вона ствердила, що у електронних базах даних існує лише остання постанова про накладення штрафу на суму 1020 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що КУпАП не визначає, що дійсними є виключно постанови, які містяться в електронних базах даних. За загальним правилом постанова є дійсною з моменту її виготовлення та підписання. Оскільки постанова про накладення на позивача штрафу 340 грн. була винесена, підписана та видана йому на руки, то вона є чинною. Ця обставина буде врахована при обранні судом способу захисту порушеного права позивача.

Також, судом встановлено, що позивач під час спілкування з інспектором заявляв клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що він потребує захисника.

У задоволенні цих клопотань йому було необґрунтовано відмовлено з посиланням на те, що позивач може скористатись безоплатною правовою допомогою.

По суті інспектором можливість скористатися цим правом зведена нанівець.

Це є самостійною підставною для скасування постанови про накладення на позивача штрафу 1020 грн. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 15.04.2022 року (справа №524/3644/17) та від 18.02.2020 року (справа №524/3644/17).

Також відповідно до ст. 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відтак, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що посадовою особою, яка розглядала справу, а саме інспектором Манеляком О.Б. було порушено порядок розгляду справи, а саме з наданого відеозапису встановлено, що позивача не було повідомлено про порушення ним ПДР та про початок розгляду справи, а відразу після отримання документів позивача винесено та вручено постанову про накладення адміністративного стягнення. Також встановлено, що під час розгляду справи позивачу не були роз`яснені його права та обов`язки, вказане було оголошено уже під час вручення постанови про накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Окрім того, надані відповідачем відеозаписи з портативного відеореєстратора не відображають відомостей про вчинення позивачем правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови. На відеозаписі, який досліджено колегією суддів апеляційної інстанції, не відображено відомостей про здійснення відео фіксації вчинення правопорушення, так вказаний відеозапис не фіксує замірів відстані від транспортного засобу до пішохідного переходу, та перебування автомобіля позивача у зоні дії д.з. таблички 7.17 ПДР.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а та від 17 березня 2020 року у справі № 482/83/17 належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від розмітки пішохідного переходу.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Щодо доводів позивача, що знак "Р" встановлено з порушенням норм ДСТУ 4100:202, суд апеляційної інстанції зазначає, що дану обставину не можливо встановити із наявних матеріалів справи.

Колегія суддів ще раз наголошує, фактично обидві постанови були винесені без формування будь-якої доказової бази, без формування матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Такі дії відповідача грубо порушують права позивача і суд не може вважати їх правомірними.

Встановлені обставини під час апеляційного розгляду справи не дають можливості стверджувати, що в діях позивача відсутні склади правопорушень, які йому ставляться у провину.

Також суд має всі підстави погодитись, що дії відповідача під час винесення спірних постанов були протиправними, оскільки ним не була зібрана будь-яка доказова база та її належне оформлення, а під час розгляду справи були грубо порушені права позивача (надати пояснення та заперечення, право особи знати в чому її звинувачують як складова частина конституційного права особи, яка притягується до відповідальності, право на захист та юридичну допомогу).

Разом з тим суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити підставу винесення спірної постанови саме на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення. Суд не повинен перебирати на себе не владні функції і фактично здійснювати замість поліцейського розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанов.

Наведене вище не дає можливості, скасувавши постанови, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Відповідно до частини третьої ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

За встановлених обставин справи саме таким чином і мав діяти суд першої інстанції.

Виходячи із згаданих повноважень, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування спірних постанов з направленням справи на новий розгляд уповноваженим органом.

Новий розгляд справи сприятиме як відновленню порушених прав позивача під час попереднього розгляду справи щодо нього, оскільки надасть йому можливість заявити клопотання, надати пояснення тощо. З іншого боку відповідач матиме можливість усунути недоліки своїй попередніх дій, зокрема, сформувати справу про адміністративне правопорушення, долучивши до неї відповідні докази, здійснивши відповідні заміри та долучивши до матеріалів справи докази, які безспірно доводять склад правопорушення. Також відповідач зможе надати оцінку доводам про недотримання вимог ДСТУ при розміщенні дорожніх знаків тощо.

Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати прийнявши нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП/ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направити до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на новий розгляд. Підстави для закриття провадження на час розгляду апеляційної скарги відсутні.

У позовній заяві позивач просив скасувати постанову №ЕАС від 07.05.2023 року. В той же час під час апеляційного розгляду він вказав, що фактично мова йде про дві постанови з однаковими реквізитами: про накладення штрафу за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 340 грн. та штрафу за ч.6 ст.122 КУпАП в розмірі 1020 грн.

З огляду на висновки суду про те, що постанова про накладення штрафу в розмірі 340 грн. існує, як предмет матеріального світу, і є чинною (незважаючи на відсутність у певних електронних базах), суд скасовує і цю постанову, щоб її існування не викликало різного тлумачення під час нового розгляду справи.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, враховуючи те, що у справі неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а справу розглянуто без повідомлення позивача, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

За змістом ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи, що суд першої інстанції зазначених дій не вчинив, суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, яким скасовує оскаржувані постанови, а справу про адміністративне правопорушення надсилає на новий розгляд до компетентного органу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 07 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у Вінницькій області Манеляка Олега Борисовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6950128 від 07.05.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанови інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області молодшого лейтенанта Манеляка Олега серії ЕАС №6950128 від 07 травня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме:

- про накладення штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП;

- про накладення штрафу в розмірі 1020 грн. за ч.6 ст.122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 направити Управлінню патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Кузьмишин В.М. Залімський І. Г.