Справа № 500/1733/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1733/23 пров. № А/857/10267/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

за участю представника позивача Головатий Г.Р.,

за участю представника відповідача Герелевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, прийняте суддею Мандзій О.П. у місті Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Великоберозовицька селищна рада про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі відповідач) про скасування постанови старшого державного виконавця Відділу Олесі Герелевич від 11.04.2023 про закінчення виконавчого провадження №69416741.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 позов задоволено.

Суд виходив з того, що у зв`язку з неповним виконанням судового рішення державний виконавець послідовно виніс дві постанови про накладення на боржника штрафів і надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Надалі через невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.

Суд зазначив про безпідставність доводів відповідача про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі №461/6978/19, від 25.11.2020 у справі №554/10283/18, від 13.12.2021 у справі №520/6495/2020, від 08.12.2022 у справі №457/359/21.

Обставини і нормативне регулювання у справі №757/7499/17-ц, на висновки Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у якій посилається відповідач, та в справі, яка розглядається, свідчать про те, що спірні правовідносини у вказаних справах не є подібними.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що коли боржником не виконано рішення, яке не може бути виконано без його участі, виконавець, надіславши до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зобов`язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проаналізувавши судову практику, на яку покликається суд першої інстанції, зазначає, що в переважній більшості цих справ, суди першої та другої інстанцій приймали рішення про відмову в задоволенні позову та залишали постанови державних виконавців про закінчення виконавчого провадження в силі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Верховним Судом від 18.05.2022 у справі № 500/296/19 зобов`язано Петриківську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0359 га для індивідуального садівництва у межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду.

14.07.2022 постановою державного виконавця Відділу відкрито виконавче провадження №69416741 з примусового виконання виконавчого листа № 500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022, про зобов`язання Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області затвердити поданий ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0359 га для індивідуального садівництва у межах села Петриків Тернопільського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду та зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду №500/296/19 від 04.07.2022 замінено боржника у виконавчих листах по справі №500/296/19 з Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на правонаступника Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області.

14.07.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження №69416741.

25.07.2022 на адресу Відділу надійшов лист Великоберезовицької селищної ради №1051 від 25.07.2022, згідно якого встановлено наступне. Виконання виконавчого документу унеможливлюється у зв`язку з тим що, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.04.2022, а саме пункту 5 розділу І - безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Також встановлено, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана земельна ділянка (кадастровий номер :02:001:3165) знаходиться в арешті згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду №607/23510/19 від 03.10.2019. Вище згадана земельна ділянка передана іншій особі згідно із рішенням Петриківської селищної ради від 27.09.2019 №1983, проте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасована згідно наказу Міністерства юстиції України від 05.02.2020 №403/5, оскільки реєстрація права власності особи була здійснена у період коли на дану земельну ділянку було накладено заборону щодо відчуження такої земельної ділянки. Також зазначено, що згідно з листом №10252/22 Тернопільського окружного адміністративного суду щодо відстрочення виконання рішення суду встановлено, що матеріали даної справи знаходяться у Восьмому апеляційному адміністративному суді, і заява Великоберезовицької селищної ради про відстрочку виконання судового рішення буде розглянута після повернення справи із суду апеляційної інстанції. У листі Великоберезовицька селищна рада просить відстрочити виконання постанови №69416741.

29.07.2022 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій.

Вимогою державного виконавця №6560/04.1-24 від 19.09.2022 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

28.09.2022 на адресу Відділу надійшов лист Великоберезовицької селищної ради №1385 від 26.09.2022, аналогічний за змістом листа №1051 від 25.07.2022.

Вимогою державного виконавця №7496/04.1-24 від 18.11.2022 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

28.11.2022 на адресу Відділу надійшов лист Великоберезовицької селищної ради №1782 від 25.11.2022, згідно якого встановлено наступне. Великоберезовицькою селищною радою подано заяву про відстрочення виконання рішення до Тернопільського окружного адміністративного суду. Згідно ухвали суду заява була прийнята до розгляду та надано час на усунення недоліків, а саме сплати судового збору. Постановою Кабінету Міністрів України №590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану» затверджено порядок опрацювання бюджетних зобов`язань, взятих головними розпорядниками коштів (оплата судового збору не належить до чергових платежів першої черги і опрацьовується органами казначейської служби після проведення першочергових платежів). Станом на 25.11.2022 боржником повторно подано заяву про відстрочення виконання рішення суду, документи про сплату судового збору додано до заяви.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду №500/296/19 від 20.12.2022 відстрочено виконання судового рішення у справі №500/296/19 за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії у зобов`язальній частині строком на тридцять календарних днів з дня припинення і скасування воєнного стану в Україні.

Вимогою державного виконавця №849/04.1-24 від 16.01.2023 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

30.01.2023 на адресу Відділу надійшов лист, згідно якого встановлено, що відстрочено виконання судового рішення у справі №500/296/19 за позовом ОСОБА_1 до Великоберезовицької селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії у зобов`язальній частині строком на тридцять календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду №500/296/19 від 23.02.2023 ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 про відстрочення виконання судового рішення у справі № 500/296/19 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні заяви Великоберозовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про відстрочення виконання судового рішення у справі № 500/296/19 відмовлено.

Вимогою державного виконавця №4390/03.1-25 від 06.03.2023 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

Згідно листа Великоберезовицької селищної ради №461 від 14.03.2023 встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

15.03.2023 державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн.

Вимогою державного виконавця №4869/03.1-25 від 15.03.2023 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

Згідно листа Великоберезовицької селищної ради №517 від 24.03.2023 встановлено, що вимогу буде розглянуто на засіданні сесії Великоберезовицької селищної ради, яка відбудеться 05.04.2023.

Вимогою державного виконавця №5664/03.1-25 від 10.04.2023 зобов`язано Великоберезовицьку селищну раду виконати вимоги виконавчого листа №500/296/19, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 29.06.2022.

Згідно листа Великоберезовицької селищної ради №628 від 11.04.2023 встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

11.04.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн.

11.04.2023 державним виконавцем на адресу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направлено заяву (повідомлення) про вчинення злочину посадовими особами Великоберезовицької селищної ради.

11.04.2023 державним виконавцем, керуючись вимогами п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №69416741.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII).

Положеннями ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 і п.1 ч.2 ст.18 Закону№1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п.1 ч.3, ч.4 ст.18 Закону №1404-VIII).

При цьому, п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 1 ст.63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.2 ст.63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна виснувати, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Водночас Верховий Суд у постанові від 08 грудня 2022 у справі №457/359/21 зазначив, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних законодавчих приписів.

Водночас слід зауважити про безпідставність висновків апелянта про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 у справі №520/6495/2020.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано - Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі №500/1733/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 06.07.2023.