Справа № 295/8674/23
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2023-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/8674/23
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

07.07.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Стрілецька О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Департаменту партульної поліції Стафеєвої Лілії Олегівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії 2 АВ №00674102 від 19.07.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 680,00 грн.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив клопотання, в якому просить поновити строк для звернення з позовом до суду. В обґрунтування вказав, що копію оскаржуваної постанови направлено не за його зареєстрованим місцем проживання, він її не отримував, а відтак вважає, що вона не набула законної сили.

Дослідивши позовну заяву та матеріали, додані до неї, суддя дійшов висновку про необхідність залишення її без руху з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Аналізуючи викладене вище, суд зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

За приписами ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію" у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Приписами ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст. 15 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ст. 125 КУпАП поліцейські відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції та/або її територіальних органів.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Позивач, оскаржуючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, вказав відповідачем інспектора Департаменту партульної поліції Стафеєву Лілію Олегівну, яка разом з тим не є суб`єктом владних повноважень, а є особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом владних повноважень, від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, відтак не може бути визнана належним відповідачем у справі, а тому позивачу необхідно уточнити склад учасників по справі.

Щодо поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Відповідно до ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно зі ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Нормами пункту 6 статті 11 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, яка була винесена 19.07.2022 року, до суду з відповідним позовом він звернувся 04.07.2023 року, тобто зі спливом 10-денного строку. До позовної заяви долучив копію оспорюваної постанови, що вказує на те, що він її отримав.

Разом з тим, ні в позовній заяві, ні в клопотанні про поновлення пропущенного строку звернення до суду позивач не вказав дату отримання ним копії оскаржуваної постанови та не долучив докази, які вказують на те, коли саме він її отримав.

З урахуванням викладеного, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу 10-денного строку для надання суду доказів, які підтверджують дату отримання позивачем копії оспорюваної постанови, а у разі пропуску строку звернення до суду - для подання клопотання про його поновлення, в якому йому слід зазначити обставини, які завадили позивачу оскаржити постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у десятиденний строк, як це визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, суддя приходить до висновку про необхідність залишення адміністративного позову без руху та надання позивачу строку для можливості усунути виявлені недоліки.

Керуючись ст. ст. 160, 169 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків, що не перевищує 5 (п`яти) днів з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву буде повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Стрілецька